FOTOD | Kelmist raamatupidaja üks majadest pandi sundmüüki. Mitmed firmad punasesOksjonikeskeskuse lehel on kohtutäituri poolt müüki pandud ettevõttele Ilusäde OÜ kuuluv maja. See on ühe pika ja kentsaka saaga üks lõppvaatuse osa. Raamatupidajana pettuse korraldanud naine peab oma võlad tasuma.
Pärnu linnas asuv maja on müügis alghinnaga 205 700 eurot. Registreerumine on alanud, kuid oksjon ise algab alles juuli lõpus ja peaks läbi saama 4. augustiks. Ehitisregistri andmetel asuvad kinnistul 245,8-ruutmeetrine elamu ja puurkaev. Seal on ka kasvuhoone ja muud hooned, mida ei ole registrisse kantud.
Ilusäde OÜ kuulub Karin Neemsalule, kellest Eesti Ekspress kirjutas hiljuti loo, kui raamatupidajast, kelle näpud osutusid pikemaks kui arvati.
Põhikirja järgi puhkemaja valdkonnas tegutsev ettevõte on sada protsenti punases ehk sel on esitamata aruanded, üks deklaratsioon ning maksu- ja tolliameti ees on 116 402 eurot võlga. Kehtivaid maksehäireid on eelmisest aastst õhus kaks, millest üks jääb vahemikku 3200 kuni 12 800 eurot ning teine 64 000 ja enam eurot. Töötajate arv on sel olnud kõrgajal neli, kuid viimastel andmetel üks.
Lisaks on Neemsalul veel kaks hädas ettevõtet – Reenuks ja BBA Assist. Esimese maksuvõlg on 59 049 eurot ning sel on üks maksehäire (3200 kuni 12 800 eurot) ning sel on esitamata 4 deklaratsiooni ja puudub 2021. aasta aruanne. BBA Assisti puhul on maksuameti ees 56 215-eurone maksuvõlg. Puudub 2021. aasta aruanne. Tema nimel on ka kolm suhteliselt värsket firmat eelmisest aastast – Elamumajutuse Eesti OÜ, Sonne Shop OÜ ja Sonnshein OÜ. Nendega hetkel probleeme ei ole.
Eesti Ekspress kirjutas möödunud aasta detsembri lõpul, kuidas Neemsalu pani raamatupidajana pihta üle 125 000 euro.
Läänemere sadamaid ühendav mittetulundusühing avastas ootamatult, et raamatupidaja on mitme aasta jooksul pihta pannud enam kui 125 000 eurot.
Karin Neemsalu oli Läänemere sadamaid koondava mittetulundusühingu Baltic Ports Organization raamatupidaja, kes omastas suure hulga oma kliendi vara. Avalikkus teab teda kui kurikuulsa looduskaitse alale loata rajatud Pärnu majutuskoha Riverbed Inn omanikuna.
Kahe aasta jooksul kandis Neemsalu oma kliendi arvelt raha nii enda kui ka oma õe Kristin Neemsalu ja venna Alar Neemsalu ettevõtete kontodele, ühtekokku 127 520 eurot. Õigust raha endale võtta ja ümber jagada Neemsalul ei olnud. Üleüldse pidanuks Neemsalu kõik kanded ka Baltic Ports Organizationi juhatuse liikmetega kooskõlastama. Seda ta ei teinud ja väga pika aja jooksul ei saanud Baltic Ports Organization üldse aru, et nende kontolt on raha puudu. Enamikul juhatuse liikmetest puudus ligipääs ühingu arveldusarvetele.
Loe pikemat lugu Eesti Ekspressist. https://delfi.ee/a/120116052


Johan Randvere: mind huvitab alati kõikjal inimeneJohan Randvere on oma põlvkonna väljapaistev pianist, kes osaleb tihedalt meie kontserdielus. Esinemisi on tal nii üle Eesti kui ka väljaspool ning ta tuleb oma muusikaga sageli külla ka Eestimaa väiksematesse kohtadesse. Oma loometeel on Johan Randvere õppinud Võru muusikakoolis (õp Merike Kapp), seejärel Tallinna muusikakeskkoolis ja Eesti muusika- ja teatriakadeemias, kus tema õpetajad olid Marja Jürisson ja Ivari Ilja. Hiljem täiendas ta end Milanos Verdi-nimelises konservatooriumis Valerio Premuroso juures. Johan Randvere on olnud edukas mitmetel konkurssidel: I koht konkursil“Klaviermusik” Vilniuses (2008), II koht EPTA konkursil Belgias (2010), I koht ja grand prix Itaalias Catanias (2012), III koht Luciano Luciani konkursil (2013), I koht ja grand prix Andrea Baldi konkursil Bolognas (2014), II preemia VIII Eesti pianistide konkursil (2014). Johan Randvere on esinenud paljudes mainekates saalides, muuhulgas ka Carnegie Hallis, Moskva konservatooriumi suures saalis, Vancouveri Chan Centeris ja Milano Puccini saalis. Johanil on Klassikaraadios oma saade “Must klahv, valge klahv”. Tihti võib teda näha ka televisioonis, muuhulgas oli ta telekonkursi “Klassikatähed” saatejuht. Kõige sellega on ta aidanud tõsta huvi klavermängukunsti ja klassikalise muusika vastu. Johan on alati positiivse meelega, suhtlemisaldis, ja nagu ta ise ütleb – teda huvitab alati kõikjal inimene.Oled üles kasvanud Võrus, sinu isa Jaan Randvere ja ema Mirja Randvere on Võru muusikakooli õpetajad. Räägi palun lähemalt oma lapsepõlvest ja oma vanematest.  Isa ja ema kohtusid Otsa koolis, kus nad mõlemad õppisid. Nad olid noor pere, lõpetasid kooli ja siis tulid tagasi Võrru. Isa on Võrust pärit ja elukoht juba ootas. Meie maja on kohe muusikakooli kõrval. Mina olin juba olemas, samuti õde Maaren ja kohe sündis ka mu õde Johanna. Isa õppis Otsa koolis saksofoni, aga nüüd õpetab ka oboed, trompetit ja trombooni. Eks see ole väiksema koha asi, et tuleb õpetada mitut pilli. Suguvõsas on meil muusikuid olnud, mu vanaonu on Kalle Kauksi. Varem mängis isa tegelikult ka päris palju džässi ja ka rocki. Võrus oli sel ajal selline legendaarne bänd nagu Hetero. Mina kasvasin seda kuulates üles, nii et taust on mul mitmekülgne! Ema on vioolamängija, aga ta õpetab kõige rohkem viiulit. Praegu tegeleb isa veel ka palju muusikakooli sümfooniaorkestriga. Tagasihoidliku inimesena ta end dirigendiks ei nimeta, aga tal on muusikast nii hea arusaamine! Isaga on alati huvitav muusikast rääkida ja õpilastega oskab ta ka teha tööd niimoodi – õigesti. Kui abielupaar teeb koolis pikka aega ja järjepidevalt tööd, siis tuleb sellest ka midagi välja!Sümfooniaorkester Võrus on küll midagi väga erilist!Tõepoolest on! Ja nad mängivad väga hästi! Praegu on seal aga tõesti erakordne koosseis. Kui õpilased muusikakooli viimastes klassides hakkavad juba pilli hästi oskama ja võiks nüüd just veel orkestris mängida, lõpetavad nad kooli. Selle koosseisu õpilased lõpetasid kooli, läksid edasi õppima kes Tartusse Treffnerisse, kes Võru gümnaasiumi, aga jätkasid orkestris mängimist. Jüri-Ruut Kangur on neid valinud igale poole festivalidele esinema. Nad on käinud Bulgaarias, Norras, Leedus ja nüüd suvel lähevad Prantsusmaale. See on tõesti suurepärane, et sinu isa ja ema on seal selline maa sool ja tulevad sellised head viljad ja tulemused! Eks muidugi loeb see, et isa on sealtsamast Võrust pärit. Ma arvan, et emal oli algul päris raske, ta ei tundnud Võrus suurt kedagi. Ma arvan, et sel ajal räägiti Võrus ilmselt ka väga palju murrakut. Ega sellest ole kerge aru saada, kui ei ole seal üles kasvanud. Ema on Pärnumaalt pärit. Mina ikka ka veel oskan “võro kiilt” rääkida. Aga üks huvitav asi: kui ma 2003. aastal muusikakeskkooli tulin, siis väljaspool Tallinna said inimesed murdesõnadest aru – ma ei rääkinud kaugeltki seda kõige keerulisemat murrakut, nagu Võrumaa kohalikud inimesed, lihtsalt eesti keelt Võru moodi. Aga põlised tallinlased enam ei saanud. See on ju tegelikult erakordne, et Eestis on murded säilinud, mõnes piirkonnas veel eriti tugevalt.Eks neid spetsiaalselt hakatakse säilitama siis, kui tekib selline “ohustatud liigi” tunne. Juba mu vanaema rääkis, et koolisüsteem, raadio, televisioon võtavad murraku ära. Samuti see, et murdes rääkimist võetakse tihti nagu veidruse või tobedusena, kuigi ei peaks. Aga praegu on õnneks pigem nii, et kui kuuldakse, et oled Võrust või Saaremaalt, siis see tundub just lahe ja eksootiline.Kuidas tuli see, et läksid Võrust edasi muusikakeskkooli?See juhtus 2003. aasta augustis. Ega ma muusikakeskkoolist sel ajal suuremat ei teadnud. Teadsin ainult seda, et kõige parem aeg aastas on august, sest siis toimuvad Võru vaskpillipäevad ja Aavo Ots on oma perekonnaga seal. Mulle Otsade pojad hirmsasti meeldisid, nad mängisid jube hästi pilli! Ja mängisid ka väga hästi palli! Kuna meil on olnud perekondlikku läbikäimist, siis tean, et näiteks väike Meeli Ots on oma perega käinud külas minu vanavanaisa perel ja lihtsalt teadsin, et nad käivad mingis erilises koolis. Meeli Ots kuulis minu mängu ja rääkis emale: Johan peab minema muusikakeskkooli! Ema oli vastanud midagi sellist, et no võibolla kunagi läheb. Aga Meeli ütles: mis mõttes, septembris tuleb minna! Ja nii läksin sinna VII klassi, mulle ja ühele trompetipoisile korraldati järelkatsed. Millised mälestused sul muusikakeskkoolist on?Fantastilised mälestused, see oli tore aeg! Nagu oleks Sigatüüka võlukunsti kooli vastu võetud. Muusikakeskkoolis ei olnud komplekse ega kiusamist, kõik oli nii nutikas. Kool oli nagu üks suur lava, kogu aeg sai nalja. Ma ei mäleta, et kellelgi oleks liiga raske olnud pilli õppida. Meie tahtsime küll väga kindlalt muusikuteks saada.Tagantjärele olen aru saanud, et need aastad olidki mingis mõttes hea aeg. Internet ei olnud veel kõike vallutanud, aga me avastasime sellise koha nagu YouTube ja kuidas me sealt lakkamatult muusikat kuulasime! Väga head suhted olid ka õpetajatega. Keskkoolis oli mu erialaõpetaja Marja Jürisson – kuldne inimene – ja temaga oli väga hea klapp. Siis ma sattusin Ivari Ilja juurde ja see avas veel ühe järjekordse gigantlikult suure muusikamaailma ja samas ka inimhinge maailma. Mul on ikka tõesti väga vedanud. Me ei tahtnud välismaale õppima minnagi, nii et Ilja pidi lausa tõukama – minge nüüd, nähke maailma! Milanosse minnes ma ikka nagu kõhklesin, et kuhu ja kelle juurde ma seal lähen. Siis Ilja lõpuks lihtsalt ütles: jäta hädaldamine, lihtsalt visku elukeerisesse! Ilja ise on ju maailmalavade tipp-pianist. Ta on esinenud kõige tähtsamatel lavadel üle maailma ja seda kõike mitukümmend aastat järjest. Kui ma tema juurde sain, siis räägiti, et tema tunnis saab raske olema. Aga Ilja kommentaarid ja märkused pole kunagi suunatud isiku, vaid ikka tegemata töö pihta. Rääkimata sellest, kuidas ta ette mängib – seda võibki jääda kuulama. Kokkuvõttes täiesti erakordne inimene.Kui olin juba läinud Milano Verdi konservatooriumisse ja hiljem ka Moskvasse ja kui kuuldi, et minu õpetaja on Ivari Ilja – see tähendas palju! Kui nüüd olid lõpuks Milanos – mida sa seal nägid ja kogesid?Seal oli mul jälle õnne, et oli vaba üks heade sõprade katusekorter. Õpetaja mõttes küll pärast Iljat ei olnud seal teab kui raske või keeruline õppida. Aga muidugi oli see üks hoopis teine keskkond ja itaalia keel tuli igal juhul ära õppida. Mu sealne õpetaja Valerio Premuroso oskas küll itaalia, prantsuse, portugali, hispaania ja rumeenia keelt, aga mitte inglise keelt, mida jälle mina valdasin. Õnneks sain siiski suhteliselt varsti itaalia keeles otsa peale.  Sain õpetaja kaudu kontserte tema festivalidele, hakkasin käima konkurssidel. Itaalias on neid palju, ka väiksematel on soliidne žürii, korralikud kohad. Need läksid päris hästi, mõned neist ka võitsin. Kõik see aga lõppes koroonaajaga. Mul pidi just siis tulema suur kontsert Milano konservatooriumi esindussaalis Sala Verdis, aga Itaalia sai koroonaga nii palju pihta, et need kontserdid jäid kõik soiku.Enne koroonat ja sõda oli mul päris palju esinemisi ka Venemaal ja Valgevenes. Plaanis olid kontserdid Tšaikovski majamuuseumis, Rahmaninovi majamuuseumis – Venemaale olulised paigad, kus mängib sageli ka selline pianist nagu Nikolai Luganski, aga see on muidugi nüüd jäädavalt muutunud.  Aga eks siis tekivad võimalused mujal. Mul olid hiljuti kontserdid Norras, käin päris tihti Lätis ja Leedus ning järgmisel aastal on mul kontsert Hollandis. Koroonaaeg oli samas ju ka selline aeg, mis lasi süveneda erinevatesse asjadesse ja andis aega, et perega olla. Just sellepärast ei olnud koroonaaeg mulle raske, et sain olla palju koos oma armsa perega. Meil on aiaga maja ja õpetajana sain ju teha kaugtööd. Vabakutselistel oli see aeg muidugi palju keerulisem. Eestis läks üldse koroonaaeg kergemini, kui ma võrdlen kasvõi Saksa kolleegidega, kus elu pandi ikkagi pikaks ajaks täiesti lukku.Kui nüüd mõelda, milline on kontsertpianisti elu, mille poole paljud püüdlevad ja üksikud selle saavutavad – iga mõne päeva tagant tuleb anda soolokontsert või esineda orkestriga. Eestis päris sellise kaliibriga kontsertpianisti veel ei ole, kuigi andeid on. Kuidas selleni võiks jõuda?Mihkel Poll mu meelest on selleni küll jõudnud: tal on rahvusvaheline agentuur ja kontserte Euroopa suurtes saalides. Kuigi võibolla mitte nii sageli, aga tal on ka palju tööd muusikaakadeemias. Aga kui ma vaatan kasvõi siin MUBAs töötades praegusi õpilasi, siis mulle tundub, et neil on mingi teine vaade muusiku elukutsele. Võibolla ka meie ühiskond ei anna selget peegeldust, milline on muusiku elukutse. Samas mind õpilasena see nagu kordagi ei vaevanud, mul oli lihtsalt väga vaja klaverit õppida ja muusik olla. Polnud nagu eriti tähtsamaid asju. Mõned noored jälgivad teisi asju kui põlvkond tagasi, näiteks on väga oluline, kui palju on kedagi vaadatud YouTube’is või kuulatud Spotify’s. Praeguse aja tendents on natuke see, et töötegemine pole enam justkui moes. Ja muidugi ka see, et kodus on nii hea olla, et kõik tahavad seal viibida. Aga alati on lõpuks keegi, kes tahab ja teeb! Tõepoolest, võib ka olla selline fantastiline juutuuber-pianist, kellel on üle miljoni vaatamise. Nii on ka võimalik karjääri teha. Nagu näiteks skandaalne Valentina Lisitsa.Tema oli jah, YouTube’ist tulnud staar, keda kontserdisaalid ei saanud lõpuks enam vältida.  Võtmesõna on – tuleb nähtav olla.Aga eks mingi tõrge on ka selliste asjade vastu. Tahaks ju kuhugi jõuda pigem professionaalse konkursi kaudu. Mis arvamus sul konkurssidest on? Sa ei jaga seda sageli kuuldud seisukohta, et nad on traumeerivad ja ei hinnata õiglaselt?Minu arvates on konkursid mitmes mõttes väga kasulikud. Ja mulle isiklikult nad ka väga meeldivad. Esiteks see töö, mida sa konkursiks valmistudes teed. Õpid ära mitu kava, esitad neid erilises, tavalisest pingelisemas olukorras. Eks konkursid võivad maailmas olla ju ka korrumpeerunud, alati pole ausat mängu, aga sealt saab kogemusi ja ikkagi avanevad iga kord mingid võimalused. Seal käimine viib igal juhul edasi, hakkad lihtsalt paremini mängima. Nad aitavad muusikuelus küpseda ja edasi minna.Millised üldse on sinu pilgu läbi Eestis tegutseval muusikul võimalused tegutseda?Võimalused on olemas, kuigi Eesti väiksus muidugi paneb teatud piirid, kasvõi näiteks suurtele klaveri sooloõhtutele. Kuigi meil on Eestis ju neli suurt kontserdimaja – Estonia, Vanemuine, Pärnu ja Jõhvi –, aga kui on juba mitmes majas kontsert olnud ja viimases proovi tehes saad aru, et vaat nüüd võiks hakata seda kava juba tõeliselt mängima, siis on tuur sellega kohe läbi. Ma loomulikult mõistan, et igal aastal ei ole võimalik saada soolokontserti näiteks Estonia kontserdisaalis. Nii et selles mõttes on see keeruline ja muidugi me, pianistid, töötame kõik kuskil, eelkõige muidugi õpetajana.Aga võimalusi tõesti on, eriti kui oled ise aktiivne. Interpreetide Liit teeb väga head tööd, EMTAs toimub palju häid kontserte. Viimasel aastavahetusel korraldas näiteks Tartu Kontsertkorraldus mulle suure jõulutuuri klassikalise muusika kavaga. Täitsa erakordne, sest nemad teevad muidu popmuusika kontserte. Mul oli 15 kontserti üle Eesti: Kuremaa lossis, Tõrva kirik-kammersaalis, Võru Kandles, Saku mõisas, Anija mõisas, Haapsalu kultuurikeskuses, Padise mõisas, Ravila mõisas, Viimsi püha Jaakobi kirikus, Vihula mõisas, Pärnu Ammende villas, Keila-Joa lossis, Olustvere mõisas, Kuressaare kultuurikeskuses ja Tartu ülikooli aulas. Need läksid päris hästi! Inimesed tulevad küll pianisti kuulama ja vaatama.Sellisel jõulutuuril pidi ju kindlasti hästi läbi mõtlema, mida mängida, et oleks ka laiemale publikule huvitav?Kuna ma olen teinud palju koolikontserte ja esinenud Eestis erinevates kohtades, siis ma enam-vähem juba kujutan ette, mis sobiks ja pakuks huvi. Jõulutuuril oli mul kavas Liszti klaveritsükkel “Jõulupuu”, mängisin ka Bachi, Mozartit, Liszti, Chopini, mis ei olnud küll otseselt jõuludega seotud, aga mulle tundus, et see muusika mõttes sinna sobis. On ka teada, et ma sellistel salongiõhtu moodi kontsertidel alati suhtlen publikuga, seda lausa oodatakse. Publikuga suhtlemise kogemused sain juba Itaalias. Seal ongi selline stiil kombeks, teisiti kohe nagu ei saanudki ja mulle see ei olnud raske. Oma arvukatel esinemistel üle Eesti oled arvatavasti näinud igasuguseid huvitavaid ja ilusaid kohti. Millised need on?Palju on olnud mõisate saale, mitmed ilusasti taastatud, aga klaverite olukord pole just alati kiita. Päris palju klavereid küll restaureeritakse ja ostetakse ka uusi, aga seda pole mitte igal pool. Näiteks Kuremaa loss on kihvt koht ja klaver pole ka halb, aga ikkagi mõtled, et kuna saal on juba nii hea kõlaga, oleks see väärt veel paremat klaverit! Väga meeldiv koht on Tõrva kirik-kammersaal. Või siis Vändras Lüdigi saal, mille Aivar Mäe käima lükkas. Kui see veebruaris avati, käisin seal klaverit testimas. Tore saal ja mulle tundub, et elu hakkab seal väga hästi minema: juba praegu on uue hooaja kontsertide pileteid väga palju ostetud.Muusikakoolides on päris sageli häid klavereid – enamasti kas uus Estonia või Petrof. Võru muusikakoolis on aga saalis näiteks Steinway. Kohalik ärimees tahtis midagi koolile teha ja nii see Steinway sinna ilmus.Tartu ülikooli aulas on alati eriline tunne mängida. Pärast viimast kontserti tuli seal jutuks, et sellest võiks nüüd traditsioon saada. Ma üldse väga usun traditsioonidesse, ka kontserdikorralduse mõttes. Neid võiks meil igal pool rohkem olla. Mu meelest on eriti ERSO traditsiooni ja harjumuste jõust õigesti aru saanud. See, mida nad pakuvad, on väga selge – sümfooniline muusika Eesti esindussaalis reede õhtul kell 19. Inimesed teavad ja tulevad. Või näiteks EMTAs kontserdisari “Tudengi teisipäev”. Seal käiakse ka palju kuulamas. Ma tõesti arvan, et kammerkontsertidega võiks proovida samamoodi traditsioone luua!Vändra Lüdigi saal on tõesti erakordne. Kuidas õnnestus seal äkki selline elu käima panna?Aivar Mäe oma värske energiaga tuli peale. Vändra on ilus ajalooline koht ja ta nägi seal potentsiaali. Kohalikud ärimehed olid ka rahul, et said kaasa aidata. Ma arvan, et niimoodi toetataks ka teistes kohtades, kui on raha ja võimalust. Publikut tuli juba esimesele kontserdile arvukalt. Just algus on väga oluline. Kui see saab inimestele harjumuseks, siis see võib harjumuseks jäädagi.Eestis on palju ka kultuurimaju ja rahvamaju, kus samuti toimub palju väärtuslikku. Kõigepealt ju Võru enda Kannel. Räägi pisut ka sellest majast. Võru Kandle klassikasaal on väga hea, aga ka sinna oleks vaja uut klaverit. Teatrisaal on väga hea helitehnikaga.Olen tähele pannud, et koolides ja kultuurimajades üldse on ostetud päris palju head tehnikat. Ja tõesti, kultuurihuvilist kuulajat jätkub üle Eesti igale poole!Keerame majade osas nüüd korraks vaate koolide peale. Eestis on väga hea muusikakoolide võrgustik ja nüüd ka seesama MUBA maja, kus me praegugi oleme. Probleemiks on aga, et muusikakoolides õpetajaskond vananeb ja noori ei tule peale. Millisena sa näed MUBA osa muusikahariduses? Ega see iga muusikakooliga nii ei ole, et õpetajaskond vananeb ja noori ei tule peale. Kasvõi Võru muusikakool. Siin õpetab päris palju noori ja ka mitmeid välismaalasi, kes kõik räägivad ka eesti keelt. Integratsioon on toimunud, mõned neist elavadki Võrus. Enamus neist on hispaaniakeelsetest maadest ja ma olen aru saanud, et neile just meeldib Tartu ja Lõuna-Eesti.  Nad ütlesid mulle, et Tallinnast nad ei leidnud seda soojust, mida nad otsisid. Ka töötingimused tunduvad neile sobivad. Palk võiks olla küll suurem, aga nad on öelnud, et see on ka täitsa okei.Aga MUBA võiks ühel hetkel olla Põhja-Euroopa üks kõige kõrgema tasemega koole. Ma leian, et väga oluline on seda kooli vaadata just sellises suures mastaabis, sest kõik tingimused on siin olemas. Ja MUBA võiks olla seotud üle Eesti kõigi muusikakoolidega. Meil on nii väike riik, et selliste sidemete loomine peaks olema võimalik.Eesti väikese rahvaarvu pealt on alati tulnud väga häid muusikuid ja nüüd sellise kooliga saaks neid tulla veel rohkem! MUBA maja võiks inspireerida ainuüksi juba oma iluga. Kuigi – ega maja üksi mängima ei pane. Kui ma 2003. aastal läksin muusikakeskkooli üsna räämas majja, siis me sellest ei hoolinud. Me ei pannud seda nagu tähelegi, mõtlesime hoopis teistele asjadele. Aga selles, kuidas tuldaks Tallinnast väiksematesse kohtadesse tööle … siin ongi raske välja pakkuda mingit selget lahendust. See on ilmselt laiem teema, mis on seotud sellega, et Eestis jäävad külad tühjaks. Ja niisama jäävad külad tühjaks Itaalias, Hispaanias. Seal on maha jäetud sajandeid vanu külasid. Mulle tundub, et igal pool see nii pole, näiteks Saksamaal. Seal on väiksed külad elu täis. Kohtade vahel on paremad ühendused, rongiteed ulatuvad igale poole. Aga Eesti osas ma mõtlen, et kas ma oma eluajal üldse näen normaalselt toimivat ühendust Eesti ja Euroopa vahel.Nii et selles mõttes sa oleksid pigem Rail Balticu pooldaja?Mina olen küll selle poolt. Mulle meeldivad ühendused. Eesti ühendusteede võrgustik on praegugi veel, võiks öelda, tsaariaegne, suunaga Venemaa poole. On aeg luua ühendused Euroopaga.Millised heliloojad on olnud sulle lähedased? Millised lood on sind vaimustanud, mida tahaksid tingimata tulevikus mängida?Kõigepealt Bach. Bachi suudan ma kuulata absoluutselt alati. Siis viimastel aastatel meeldib mulle väga Prokofjev. Tal on kõige ägedamad klaverikontserdid, tema klaverisonaadid on täiesti erakordsed, tal on “Petja ja hunt”, on balletid, “Klassikaline sümfoonia” – küll tal on erilisi asju!Siis mulle väga meeldib Austraalia helilooja Carl Vine. Panen nüüd kokku oma uut soolokontserdi kava ja tahaks sinna kindlasti võtta ka tema muusikat. Kaasaegne muusika meeldib mulle samuti ja Eesti muusikat mängin alati hea meelega. Popmuusika inimene ma eriti ei ole, aga olen päris palju kuulanud džässi. Meeldib ka uus elektronmuusika. Ma olen üldse selline, et süttin kiiresti, aga siis lähen jälle tagasi just eelkõige klaverimuusika juurde. Üks teos, mis mind erakordselt köidab, on Kreegi “Taaveti laul” 137 “Paabeli jõgede kaldail”. Seda ma võin kuulata palju-palju ja just RO Estonia orkestri ja Arvo Volmeri esituses.Samas meeldimised kogu aeg muutuvad. Nooremana oli mu vaieldamatu lemmikteos Mussorgski “Pildid näituselt”. See oli mu unistuste unistus ja nüüd ma olen saanudki seda päris palju ja olulistes kohtades esitada. Tšaikovski sonaati tahtsin väga mängida. Aga praegusel eluperioodil olen kuidagi nii eklektiline. Mida rohkem ma millestki teada saan, seda rohkem tahaks selle kohta veel uurida ja niimoodi maailm haarab sind kogu aeg kaasa oma erinevatele teedele.Tõepoolest, üks suur osa sinu tegevustest on meedias: sa teed raadiosaadet, oled telesaadetes. See meeldib sulle ju ka? Kahtlemata meeldib. Raadios on see raskus, et kuulajaid ei näe. Aga selgub, et saadet “Must, klahv, valge klahv” on päris palju kuulatud, inimesed on tulnud ja tänanud ja öelnud, et neil on huvitav!Televisioonis tekib mingi omalaadne närv, aga tunnen end seal sellegipoolest päris hästi. Otsesaated on muidugi keerulised. “Klassikatähtede” saadet juhtides oli mul kogu aeg kõrvas mikker või ees monitor. Öeldi näiteks: “Ta räägib liiga pikalt, oleme ajast 20 sekundit maas, lõika talle nüüd vahele!” Või kui pärast intervjuud pidi tulema mingi videolõik, anti teada, et “video ei lähe käima, pikenda nüüd aega!” Aga teletiim, suured teleprofid Anu Välba, Joonas Hellerma andsid nõu ja aitasid. Ja muidugi “Klassikatähtedes” osalejad, mu nooremad kolleegid olid nii toredad, nendega oli seda saadet väga inspireeriv teha.Saate juhtimine on tõesti üks omamoodi kunst. Samuti talk-show otse-eetris vajab palju meisterlikkust. Võivad tulla ootamatud pöörded või küsimused-vastused minna hoopis seda teed, mis algselt plaanis ei olnud.Muidugi on see suur kunst. Joonas Hellerma valdab oma “Plekktrummi” tehes seda kunsti erakordselt hästi.Pead olema nagu psühholoog, otse-eetris ei saa midagi enam tagasi võtta. Urmas Ott tegi fantastilisi intervjuusid, aga tal oli tihti ebamugavaid küsimusi. Mina saatejuhina kiuslikke küsimusi ei küsi. See pole minu stiil.Kuidas sulle tundub, kas klassikaline muusika vajab tutvustamist ja propageerimist?Ma tegelikult arvan, et igaüks jõuab suure kunstini siis, kui ta peab jõudma. Klassikaline muusika on nii võimas asi, seda ei pea turundamisega tegema lihtsamini kättesaadavaks. Aga ma olen veendunud, et klassikaline muusika peab kogu aeg olema pildil. Pildil olek või turundamine tähendab ka seda, et käiakse ajaga kaasas. Kasvõi nii, et sa jagad asju Facebooki, Instagrami. Mina näiteks jälgin Viini filharmoonikute Instagrami, saan sealt igasugu vahvaid asju teada või näha nende backstage-momente, mida nad jagavad. Eks see on ju natuke nii ka, et Facebooki või Instagrami postitatakse elu parimaid ja erilisi hetki. Mis on minu meelest väga hea – see toob inimestest välja nende parema ja ilusama poole.Eelmisel aastal olin ma Eestis kõige rohkem koolikontserte andnud artist ja ka selle põhjal on mul kindel veendumus, et ei pea alati mängima lihtsamaid või end kergemini “kätte andvaid” lugusid. Mul ei meenu koolidest mingeid halbu intsidente. Muidugi aitab palju kaasa see, kui sa suhtled publikuga ja räägid muusikast. Aga lõpuks taandub kõik ikkagi sellele, et tuleb oma asja teha nii hästi kui vähegi võimalik. Millised on sul olnud lähema aja kontserdid?Praegu mind huvitab väga muusika seos erinevate kunstidega, teeme kontserdid balletitantsijatega “Tantsi mulle muusikat”. Mulle üldse meeldib tohutult ballett. Hiljuti olin Estonias, vaatasin “Luikede järve”, Milanos käisin La Scalas vaatamas kõiki ballette, mida võimalik. “Tantsi mulle muusikat” kavas mängin Beethovenit, Liszti jt, kõlab Eesti luule ja tantsivad Ketlin Oja ja Cristiano Principato. Kontserdid olid meil Valgas, Käinas, Tallinnas ja on 18. juunil Haapsalus. Aprillis mängisime Leedu pianisti Justas Šervenikasega Rahmaninovi kõik kahele klaverile kirjutanud teosed. Neid on päris palju, väga rasked, aga imeilusad. Viimsi Artiumis oli mul mais abikaasa Evelini sünnipäevakontsert. Tema valis kava: Ligeti Etüüd “Fém”, Prokofjevi “Romeo ja Julia”, Bachi Tokaata g-moll jt.Uuel hooajal on plaanis sooloõhtu muusikaakadeemias ja Pärnu Linnaorkestriga mängime taas koos Justas Šervenikasega – algul Pärnu kontserdimajas, siis Kaunase filharmoonias. Pärnus on dirigent Henri Christofer Aavik.On sul muusika kõrval mingeid põnevaid harrastusi, nagu abikaasa Evelinil tema keraamikahuvi, mis on tõeliselt kõrgel tasemel?Evelin on väga sihikindel kõiges, mida ta teeb. Ta alustas kunagi jooksutrenniga ja jooksis peagi juba poolmaratone. Teda huvitab eesti keel ja ta läks seda õppima Tallinna ülikooli. Praegu käib ta Olustvere keraamika- ja klaasikojas kõrgema järgu keraamikakursusel.Minul nii palju erihuvisid ei ole. Üle kõige on muusika ja siis teine suurem huvi on muusikameedia. Mind huvitab igal pool kõigepealt inimene. Ma loen romaani või vaatan maalikunsti alati läbi selle prisma. Kuidas inimesed käituvad, milliseid valikuid nad ühel või teisel eluhetkel teevad ja kuhu see kõik välja viib.  Perekond: ema Mirja, õed Maaren ja Johanna ja isa Jaan. Pildilt puudub noorem vend Paul Peeter.Abikaasa Evelini ja tütre Anna Martaga. FOTO SCANPIX   ÕHTULEHT   STANISLAV MOSHKOVJõulutuuril Keila-Joa lossis.Saatejuht telekonkursil "Klassikatähed”.Ia Remmel


Terve Eesti tööstusharu sattus koondamiskirve allaStora Enso tahab koondada 100 inimest, kuid see pole kõik: metsa- ja puidutööstusettevõtted vaatavad ärevalt, kes on järgmine. Selle aasta jooksul ähvardab töökaotus veel hulka inimesi. Tamreko juht Jaak Nigul näeb probleeme.Tamreko juhi Jaak Nigul näeb puidusektori probleemide taga Eesti valitsuse tegemisi ja tegematajätmisi,Millised peamised probleemid praegu puidusektorit tagasi hoiavad?Hetkel on muidugi majanduslangus, kuid majanduses on langused ja tõusud normaalsed, nendega saame hakkama. Põhiprobleemiks on see, et valitsus ja ametkonnad takistavad jõuga puiduturu toimimist ja üritavad oma maailmavaate alusel muuta bioloogia seaduspärasusi.Kuidas olukord Tarmekot mõjutab? Kas olete pidanud tegema või plaanite teha äris ümberkorraldusi?Suvepuhkus saab osadele töötajatele olema sunnitult pikem, linnurahu tõttu veame palke Lätist ja meie arukasest tehtud tooted kaotavad maailmas omahinna tõttu turgu okoumele, eukalüptile ja heveale. Turuosa on väga raske võita, kuid kerge kaotada. Meie ekspordivõimekust mõjutab kõige rohkem Keskkonnaamet, mitte EAS.Eesti puidusektori probleem on tõenäoliselt ka üldine madal nõudlus - inimestel jääb laenumaksete suurenedes vähem raha kätte. Kui paljud puidusektori ettevõtted sellest n-ö eluga välja tulevad? Margus Kohava ennustas, et sel aastal näeb veel sektoris sulgemisi ja koondamisi.Madala nõudluse korral langevad turumajanduse tingimustes ka toorme hinnad, mis võimaldab ettevõtetel omahinda alandada ja olukorraga kohaneda. Ametkondade tegevuse tõttu palgiturg paraku Eestis ei toimi. Ja miks siis jääb inimestel laenumaksete suurenedes vähem raha kätte? Põhjuseks on ju riikide valitsussektorite, ka Eesti oma, aastakümneid kestnud ülekulutamine, mille katmiseks algatati rahatrükk, mis omakorda on põhjustanud praeguse inflatsiooni ja mida «ravitakse» nüüd intressitõusuga. Tulemusena kannatavad erasektori inimesed ja ettevõtted, aga valitsussektor tõstab enda palkade tõstmiseks ettevõtete maksukoormust, mitte ei lõpeta raiskamist. Kardan, et Margus Kohava ennustus on õige.Mis aitaks sektoril kriisist välja tulla? Globaalset nõudlust mõjutada ei saa, euribori samuti mitte, aga on midagi, mida Eesti ise ära teha saaks?Sektori käekäik sõltub sellest, kas puit pääseb turule takistusteta ja kas selle hind vastab turu olukorrale. Peaks olema metsaomaniku otsustada, kas ta soovib oma metsast saada maksimaalselt palke või soovib saada vaid küttepuid. Praegu määravad seda suuresti ametnikud vastavalt oma maailmavaatele. Eesti valitsus saab teha seda, et raiemaht ei sõltuks poliitikute või ametnike maailmavaatest, vaid puistute tervislikust ja vanuselisest olemist. Kui puistu terve vanuse tipus ükskõik millisel ettekäändel uuendusraiet teha ei lubata või ei tehta, siis näiteks arukase, sanglepa ja haava puistud vananevad väga kiiresti ja juba mõne aasta pärast kõlbab enamik puid vaid küttepuiduks. Männipuistuid saab edukalt kasvatada ka pisut üle saja aasta vanaks, aga vaid üksikud männid on võimelised kasvama mitusada aastat. Kõigil organismidel on paraku oma liigist sõltuv tervena elatav eluiga, nii puud kui ka inimesed vananevad ja surevad. Vanadest puudest ei saa tööstuslikult teha pikaealisi tooteid, need ei kõlba isegi keemiatööstuse toormeks. Ametnikud võiksid loobuda bioloogia vastu võitlemisest majandatavates metsades – sellest oleks kõige rohkem abi. Kõige muuga saame ise hakkama.Henrik Välja ütles, et soomlased kasutavad praegust madalseisu ära investeeringute tegemiseks - kas Eestis on midagi sellist märgata?Teiste plaane ei tea, aga Tarmeko grupi ettevõtted investeerivad küll vaatamata ametnike takistamisele. Ma ei tahaks kogu aeg ametnikke sarjata, aga kui tehase laiendamiseks tööstuse territooriumil mõne puu mahavõtmiseks nõutavat raieluba pead ootama peaaegu kaks kuud... Ei ole ju normaalne, et isegi detailplaneeringu olemasolu korral võtab kooskõlastuste saamine kauem aega kui ehitamine. Pole vaja mingeid toetusi ettevõtetele, ärge ainult takistage, palun. Küll siis ka investeeritakse. Soomes kuuldavasti omavalitsused konkureerivad ettevõtete investeeringute pärast, sest saavad aru, millest ühiskond elab. Eestis on vastupidi.Eesti kõrgete hindade valguses tarbijaküsimus: kas on praegu mõistlik tuua ehituspuitu ja valmistoodangut Soomest-Rootsist?Kaupade import, mille toore on kohapeal olemas ja mida oskame ka ise toota, on rumal ja kahjulik. Sellega viime ju raha riigist välja, ühiskond vaesub. Jõukus ja heaolu saavad kasvada ainult siis, kui me ekspordime rohkem kui impordime ehk jooksevkonto peab olema positiivne. Paraku 80% Eesti kogutarbimisest põhineb impordil. Metsa-, puidu ja mööblitööstus on juba aastaid olnud suurim jooksevkonto tasakaalustaja. Saame näha, milline sektor selle rolli üle võtab. See saab olla sektor, mille tooraine on kohalik. Meil räägitakse palju teadmiste, ajude ekspordist. Paraku on ajud «nähtavad» vaid siis, kui neid on puudu.Eesti Metsa- ja Puidutööstuse Liidu tegevjuht Henrik Välja.Tairo LutterHenrik Välja: paremini läheb vaid vineeritootjatel

Eesti metsa- ja puidutööstusliidu tegevjuht Henrik Välja rääkis, et olukord on keeruline terves sektoris – eksport on langenud umbes kolmandiku jagu, ees paistavad koondamised. Üks osa probleemist on üldine majandussurutis, millele annavad hoogu Euroopa Keskpanga intressitõusu-otsused, mis jätavad rahvale aina vähem raha kätte.Kuid probleem on Välja sõnul ka selles, kuidas Eestis asju aetakse. Aetakse nii, et Eesti ümarpuit on Euroopa kõige kallim. «Mure on selles, et tooraine on tootjale kõige suurem kulu. Et isegi kui teistes riikides on kasvõi 5%, 10% odavam, siis see halvendab kohe konkurentsi,» ütles Välja.Naaberriikidest rääkides – Rootsil on Eesti ees lisaeelis, kuna seal on käibel Rootsi kroon ning seal saab keskpank ise kurssi nõnda mõjutada kui oma eksportivale sektorile vaja. Olukord on selline, et kui praegu poest ehituspuitu ostma minna, võib juhtuda, et müüakse Soome või Rootsi päritoluga toodangut – Välja sõnul vaatavad ka suuremad ehituspoed, et saaksid tooteid võimalikult soodsalt kätte.Miks tooraine Eestis nii kallis on? Välja näeb siin kahte probleemi: linnurahu, mis lühendab Eestis teiste riikidega võrreldes raieperioodi. Oma osa annavad juurde ka RMK pikaajalised lepingud, mis tähendab, et puidu hind fikseeritakse ära ca pool aastat ette. Kui hind vahepeal tõuseb, siis on see ostjale hea, aga kui juhtub nõnda nagu praegu, kus hind on talvise tipuga võrreldes vähemalt kolmandiku alla tulnud, on raske teiste turuosalistega sammu pidada.See on toonud kaasa ka esimesed koondamised puidusektoris. Koondamislaine algas tegelikult juba mullu sügisel, näiteks 100 töötaja koondamisest teatas Palmako. KPMG luges kokku, et läinud aasta lõpuks oli puidutööstuses kadunud 8% töökohtadest. «Ootasime, et kevadel läheb olukord paremaks, aga karta on, et Näpi koondamine pole viimane. Turgude elavnemist pole kuskilt näha,» nentis Välja. Samas mainis Välja, et omamoodi käib võistlus selle nimel, kes esimesena turult lahkub – kui kui keegi eest ära läheb – nagu nüüd Stora Enso Näpi saeveskiga, siis läheb olukord teiste jaoks lahedamaks.Ainus, kellel ehk paremini läheb, on vineeritootjad, sest odav Venemaa vineer on turult santksioonide abil läinud. Kuigi sedagi mitte täielikult – Välja sõnul tuleb ühes EMTA ja keskkonnaametiga pidevalt tegeleda sellega, et illegaalne Venemaa vineer riiki sisse ei tuleks. Skeem on klassikaline – dokumentides väidetakse, et puit on pärit hoopis kolmandatest riikidest.Teised – need on eelkõige Rootsi ja Soome. Välja ütleb, et hetkel vaatavad eestlased pealt, kuidas Rootsis ja Soomes puidutööstuses suurinvesteeringuid tehakse, aga Eestis ei toimu midagi. Välja rõhutab, et puidutööstus ei ole ainult saeveski. Soomes näiteks on investeeritud tselluloositehastesse, uuritakse, kuidas ligniin elektriauto aku tooraineks saaks.«Meil on nüüd viimased viis aastat kõik investeeringud külmutatud, vaadatud, mis saab. Viimane suurinvesteering oli 20 aastat tagasi tehtud Estonian Cell. Eesti on liiga väike ja vaene, et ettevõtja äririski rahaliselt katta, aga tahaks riigilt näha mingit plaani või strateegiat selles osas, et mida nad soovivad metsa-ja puidutööstuselt, milline roll neil võiks Eestis olla.»See tähendab ühelt poolt maksuselgust, aga ka tööjõuküsimusi, energiavõrkude arendamist, transpordisektori arengut. Viimase osas nentis Välja, et kuna Euroopa Liidu kliimaseadused näevad ette, et töötused peavad näitama toote süsinikujalajälge, tähendab see, et kuna Eesti asub kauges idanurgas, et siinne toodang on automaatselt kehvemas konkurentsis. Rohepöördele on antud siiani pehmemat sisu, aga peaks andma konkreetsemat sisu. Eestis pole sellest väga räägitud, aga Euroopa Liidu tasandil on Välja sõnul ette nähtud puidu suuremat kasutust ehituses, süsiniku sidujana.Samas rõhutas Välja, et kuigi praegu on olukord keeruline, siis laiemas vaates on puidusektori potentsiaal suur.


Eesti naise pihtimus: kallim oli mänginud maha mu 40 000 eurot ja ütles, et tahab ainult rahu. Vastasin, et tahan ainult rahaArmastus võib teha pimedaks, kurdiks ja mõnel eriti halval juhul ka rahast lagedaks.
„Jagan seda lugu hoiatuseks ja õppetunniks teistele, mitte selleks, et kedagi halvustada või kuidagi mõjutada olukorda, kuhu olen sattunud,“ ütleb võluva armukelmi ohvriks langenud Mari*.
„Kohtasin teda kaks ja pool aastat tagasi, kui sattusime ühises seltskonnas aega veetma. Äsja oli lõppenud minu paar aastat kestnud suhe, kus puudus vajalik tähelepanu ja üheskoos veedetud aeg. Olime mõlemad üksikud. Ka tema oli hiljuti lahku läinud. Ta kutsus mind välja ja suhe sai kiiresti alguse. Vanusevahe meid ei seganud. Olin 41aastane, Mattias* minust 17 aastat noorem. Mul polnud kunagi varem olnud meest, kes mulle nii palju tähelepanu pööraks ja tõotaks, kuidas minu heaolu on talle kõige olulisem.
Kuigi... kui ma nüüd lõpuni aus olen, siis juba suhte alguses oli episoode, kus ta tõukas mind ootamatult eemale. Näiteks tühistas kokkulepitud kohtumise alles siis, kui olin juba poolel teel. Samuti olin ühiste tuttavate kaudu kursis, et Mattias oli gümnaasiumiajal ja oma eelmises suhtes vägivaldne olnud. Teadsin, et teda tabavad vahepeal vihahood. Kord nägin isegi marraskil sõrmenukke. Saladuses ei hoidnud ta minu eest ka seda, et tegeleb krüptorahaga ja oli paar kuud enne meie kohtumist suure summa raha kaotanud, mistõttu tal olid krediitkaardivõlad. Meie suhte algust ükski neist punastest lippudest ei mõjutanud. Meil oli lihtsalt tõeliselt hea klapp, mis viis selleni, et kolisime kuue kuu pärast kokku.
Mattias oli just töölt koondatud, aga tuli rahaga hästi välja. Ta tegi tublisti kaasa töötukassa tegevusi, käis koosolekutel ja kirjutas projekte. Ka kodus oli abivalmis, käis poes ja kokkas.
Olen peaaegu terve elu enda heaolu eest ise vastutanud. Samuti oli minus pikalt küpsenud plaan kolida maale. Viimastel aastatel olin osa oma töötulust saanud aktsiate kujul. See oli mu esimene n-ö vaba raha. Kuna aktsiaturul läks mul hästi, pakkus Mattias välja, et oleks hea aeg aktsiad maha müüa. Ta tutvustas mulle turuseisu ja eeskätt just enda valdkonda – krüptoraha. Nii otsustasingi seda teha. Teenisin müügist mitukümmend tuhat eurot. Sellest tiivustatuna plaanisin müüa maha eksabikaasaga kahe peale ostetud korteri ja osta endale lõpuks pangalaenuta maamaja. Lisaks polnud linnast ärakolimine ainult minu unistus. Mattias mõtles samamoodi – koliks maale, kasvataks endale ise süüa.
Kui ta palus mul oma 2000eurose krediitkaardivõla kinni maksta, siis loomulikult ma aitasin kallimat. Kuigi ta ei käinud parasjagu tööl, siis väidetavalt kirjutas ta projekti, et endale ettevõtjana ise töökoht luua.
Kuna aktsiate müük oli läinud edukalt, hakkas Mattias rääkima, et ehk tahaksin panna osa „teenitud“ rahast krüptorahasse. Appi tuleks bot – robot, mis on poogitud krüptokonto külge ja teeb väikesi tehinguid. Mattias väitis, et erilist riski pole – kohe, kui summad hakkavad kukkuma, teeb robot korrektiivid. Kaotus pidi olema ainult väike protsent ja kogu tegevus äärmiselt turvaline.
Ma polnud kunagi krüptomaailma vastu huvi tundnud ega rahamägedest unistanud. Samuti ei meeldinud mulle riskid, aga kuna see ala oli kallima kirg, otsustasin sellele võimaluse anda. Kui sul on kaaslane ja te armastate teineteist, siis sa ju usaldad teda 100%? Vähemalt mina tol hetkel arvasin, et see peaks nii olema. Mul ei tekkinud ühtegi küsimust. Praegu nimetan end naiivseks.
Krüptoraha ostmiseks tegi Mattias mulle konto ja uue meiliaadressi. Mina kandsin ainult pangast raha üle. Samuti tuli tehingu kinnitamiseks mõeldud kood sõnumiga minu numbrile. Iga kord, kui Mattias oli tehingu lõpetanud, siis ta lihtsalt teatas, et kuule, kallis, sulle tuli kood, ning selgitas, et tal oli vaja kontol midagi sättida.
Väidetavalt algaski raha sissevool. Ma tegelikult ei jaganud asja sisu üldse. Palju arve, mingid graafikud – jätsin selle hea meelega talle teha, aga ta raporteeris iga päev, kui palju bot teeninud oli, ning summa paistis olevat päris hea.
Alustuseks panin kontole veidi alla 20 000 euro ja iga päev tuli väidetavalt paarsada eurot juurde. Kõik toimis. Nädala möödudes tuli Mattias minu juurde ja rääkis, et ta näeb head võimalust trade’ima (manuaalselt tehinguid tegema) minna. Kuna ta oli siiani nii hästi rahaga majandanud, vastasin jaatavalt. Mul oli tema vastu täielik usaldus. Ma ei uurinud, mida ta täpsemalt teha tahab või millised riskid kaasnevad. Ka Mattias ei avaldanud tagamaade kohta midagi.
Tagantjärele saan aru, et ta tegi palju riskantsemaid tehinguid. Lõpuks läks summa nii suureks, et Mattias pakkus välja, et võiksin töölt ära tulla – kontol olevat suisa 90 000 eurot. Rõõmusõnumi peale läksime šoppama! Ostsime mulle ratta ja kohvimasina. Ühesõnaga lasime hea maitsta.
Keset rattaostu aga juhtus midagi. Mattias ütles, et peab kiirustama koju arvuti ette, ehkki muidu sai tehinguid ka telefonist jälgida. Ekraani taha jäi ta kaheks-kolmeks ööpäevaks. Kuigi ta oli ka varem nõnda „kadunud“, oli ta sel korral silmanähtavalt stressis. Kauplemise lõpetas ta alles siis, kui seis oli nullis. Ta küsis kohe raha juurde, et kaotatud summa tagasi „võita“. Sellega oli väga kiire, ta käis peale, nuttis, värises ja anus, sest teadis, et mul on veel veidi raha, mille olin majaostuks kõrvale pannud. Ta lubas, et paneb raha bot’i alla ja trade’ima ei lähe.
Imesid mees aga teha ei suutnud. Tagajärg oli see, et ka seda raha polnud enam varsti. Mitte midagi ei olnud. Tolleks ajaks olin andnud ka tööl lahkumisavalduse sisse, sest Mattias oli lubanud mulle iga kuu sama palju palka maksta, kui varem teeninud olin.
Pärast suurt rahakaotust muutus aga kõik. Ta justkui polnud kodus. See pilk… Ma ei tundnud seda inimest, ta oli järsku keegi teine. Selliseid hetki oli varemgi olnud, ent nüüd oli see kõik eriti intensiivne. Ma ei saanud temaga midagi arutada. Kui olin endast väljas, takistas ta mu liikumist ega lubanud kodust lahkuda. Lõpuks karjusin appi, sest tahtsin eemale. Kui sõbrannadele rääkisin, olid kõik väga jahmunud ja andsid nõu, et see suhe tuleb kohe lõpetada – jääb mulje, et mees on psühhopaat.
Lõpuks tellisingi lukuabi. See oli minu kodu, kus ma ei julgenud enam olla. Ütlesin Mattiasele, et ta pole enam teretulnud, ja viskasin ta päevapealt välja. Me ei näinud küll paar nädalat, ent päriselt lahku ei läinud. Sel vahepealsel ajal Mattias pettis mind. Olin šokis, kuna arvasin, et meil oli tõeline armastus. Peagi kohtusime taas. Ta ütles, et igatseb mind. Meil mõlemal oli juhtunu tõttu raske olnud. Mattias pakkus välja, et parandame oma katki läinud suhte ära, lisades, et nii oleks tal kergem ka oma rahalist olukorda parandada. Ta oli nii kaame, näost ära. Nägin, kuidas see kõik talle mõjus. Otsustasin anda meile uue võimaluse ja ta tuli tagasi minu juurde elama.
Aga Mattias ei saanud ainult katust pea kohale: andsin talle ka uuesti raha, et bot saaks tiksuda ja tasapisi teenida. Kui esimene kord panin bot’i alla 20 000 eurot, siis sel korral juba 25 000, lisaks 10 000 eurot mehele rahaga majandamiseks. Ma ei tea, kuidas see juhtus, aga järsku oli kõik jälle kadunud. Olgugi et olin talle sõnad peale lugenud, et ta ei läheks selle rahaga trade’ima, tegi ta seda ikka. Tal oli endiselt ligipääs kõikidele mu kontodele, samuti teadis Mattias mu telefoni paroole. Enamasti ta ikkagi küsis minult koode, väites, et see on bot’iga seotud. Tagasi vaadates on see kõik uskumatu.
Veel enne esimest krüptokaotust olime koos maju vaadanud. Olime parasjagu reisil, kui leidsime sobiva variandi. Tegime maakleriga videokõne. Selleks et majast mitte ilma jääda, otsustasin selle ära broneerida. Hiljem kaotasin ka broneerimistasu, sest mu majaostu raha oli kadunud krüptoigavikku.
Kui olime ära leppinud, siis hakkasime varsti taas koos – seekord odavamaid – maju otsima. Leidsime ühe, mis vajas küll renoveerimist, kuid asukoht oli hea. Tegin taas broneeringu. Seejärel käis teine krahh. Olin šokis. Sain aru, et see mees on ebastabiilne ja ma ei saa temaga kolida majja, mis vajab renoveerimist, katus vahetamist. Mis siis, kui jään üksi? Sain aru, et ma ei suuda sellist maja üleval pidada. Kuid minu soov kolida maale ei raugenud. Jäi veel viimane variant – võtta pangalaenu ja oma unistus teoks teha.
Nüüd elangi siin. See on õnnistus, et maale jõudsin. Kraapisin oma viimase raha kokku ja... kutsusin ka Mattiase kaasa. Tema pakkus, et võiksin maja mõlema nimele kirjutada. Keeldusin, millele järgnes lõputu hala, et ta ei tunne ennast siin nagu kodus, sest maja pole tema oma.
Olin kaotanud üle 40 000 euro, kuid panin krüptokontole ka veel kolmandat korda raha. Sel korral vahetasin oma konto paroolid, nii et Mattias sai ainult bot’iga majandada. Ta seadis tingimuse, et pool tulust, mis ta teenib, on tema oma. Minu meelest polnud see aga kuidagi aus, sest ta oli mulle kümneid tuhandeid eurosid võlgu – millal see siis lõpuks tasutud saab? Lisaks ei käinud ta endiselt tööl ja ka töötukassa raha oli vahepeal otsa saanud. Ta teenis minu rahaga endale tulu.
Majaostuga tuli kaasa kohustus paigaldada kanalisatsioon. Selle raha olin targu kõrvale pannud ja ära ei andnud. Meie kooselu läks edasi, kuid tülid võimendusid. Kui hirm rahakaotuse ees Mattiast halvas, hakkas ta kõiges mind süüdistama. Oli nii vaimset kui ka füüsilist vägivalda. Ta käis mul järel, ei lubanud vabalt liikuda. Võttis autovõtmed ära, et ma ei saaks minema sõita. Läksin mitmel korral nii endast välja, et lükkasin või lausa tagusin teda.
Kord, kui Mattias mul taas tee peal ees seisis, vihastasin nii väga, et viskasin teda kuuma teetassiga. Sel korral tegi ta mulle päris kõvasti haiget, pigistas mu kõri. Mul oli kolm nädalat valus neelata.
Miks ma seda kõike talusin? Sest enamasti proovis ta olla hea mees ja meil oli hea klapp... aga siis olid teistsugused hetked, sellised, kus ta tegi väga hirmsaid asju.
Saabus oktoober ja mul viskas äkitselt lõplikult üle. Meil olid olnud kaks päeva kodus talgud. Kui Mattias tegi kaks päeva tööd, siis järgmised kolm istus toas arvuti ees. Muide, tagantjärele on ta tunnistanud, et kui mina arvasin, et ta tegeleb arvutis krüptorahaga, mängis ta sageli lihtsalt arvutimänge.
Saabus päev, mil ta pidi minema linna tööintervjuule ja mind ootasid samuti asjatoimetused ees. Olin rahulolematu, sest kodused tööd olid tegemata. Algas tüli. Mattiast häiris mu mossitamine. Juba suvel olin üritanud talle selgeks teha, et ei soovi enam seda suhet ja vajan puhkust. Tema aga lihtsalt keeldus ära minemast. Sel oktoobrikuu päeval kordasin ennast. Mattias reageeris vägivallaga: hoidis mind kinni, viskas voodisse, istus mulle peale ega lasknud liikuda.
Lõpuks asusime teele, mina läksin rooli. Esiteks polnud tal lube ja teiseks oli ta täiesti endast väljas. Terve tee talusin mõnitusi, aga säilitasin rahu. Korraga Mattiase kannatus katkes. Küllap tahtis ta autovõtme süütelukust välja tõmmata, ent murdis selle pooleks. Auto jäi keset liiklust seisma. See oli mulle šokk. Palusin tal sõidukist lahkuda, ise värisedes. Mattias keeldus. Kõrval foori taga peatus auto. Kerisin viimases hädas akna alla ja palusin võõral noormehel politsei kutsuda. Sel momendil lõpuks tundsin, et pean avalduse kirjutama, et sellest kõigest märk maha jääks, kui minuga midagi juhtuma peaks. Olin reaalselt jõudnud olukorda, kus kartsin üksi kodus olla. Ausalt öeldes pelgan seda siiani.
Praegu valdab mind kergendus, sest mees on läinud. Mul on selja taga pikk ja raske talv. Kogu juhtunu on jätnud jälje ka tervisele. Mattias lubas mulle tagasi maksta, ent kui selgus, et olen vahepeal suhelnud advokaadiga, vihastas see ta välja.
Ta tuli ja ütles, et tahab ainult rahu. Mina ütlesin, et tahan ainult raha.
Kaks nädalat pärast lahkuminekut oli tal juba uus suhe. Väidetavalt naisega, kes teda tingimusteta armastab. Praeguseks on see liit katki läinud. Meeltesegaduses kirjutas ta minu advokaadile laimukirja ja väitis, et tahab võtta lähenemiskeelu, ehkki tema oli see, kes ühel koosviibimisel mulle lähenes. Ta ütles, et tahab ainult rahu. Mina ütlesin, et tahan ainult raha.
Lahku minnes leppisime kokku summas 24 000 eurot. Lisasin kokkulepitud summale ka intressi, ent ta ei allkirjastanud lepingut kunagi. Telefonis ja Messengeris on Mattias mul ammu blokeeritud, aga ta on leidnud uusi viise, kuidas mind kätte saada. Näiteks korduvalt on ta saatnud kirju sisuga: „Kallis, ma vaatan, et sa oled nii stressis. Tahaksin su teatrisse kutsuda ja seejärel massaaži pakkuda.“
Mis ma siit õppisin? Kui miski tundub liiga hea, et olla tõsi, siis küllap see seda ongi.“
* Nimed muudetud, allikas toimetusele teada.
Millal pöörduda politseisse?
Viimastel aastatel on krüptoturgudele pettusega investeerima meelitamine üks suurimaid kuriteoliike maailmas. Enamasti teevad seda internetis võhivõõrad inimesed (juhututtavad), kes esitlevad end kellegi teisena.
Sagedased on ka juhtumid, kus inimene ise leiab investeerimisreklaami, klõpsab sellel ja jätab avanenud veebilehele oma kontaktid. Peagi võtab ühendust väidetav investeerimisnõustaja, kes tegelikult on kelm ja hakkab inimest ülekannetega juhendama. Hiljem, kui inimene soovib raha välja võtta, hakatakse nõudma uusi sissemakseid.
Igasugune investeerimine on risk ja sellega tuleks siiski alustada oma kodupangast, kust antakse vajalikku nõu. Investoritel on reegel: investeeri täpselt nii palju, kui palju oled valmis kaotama.
Lähisuhtevägivald, nii vaimne kui ka füüsiline, on igapäevane süüteoteadete teema, millega politsei tegeleb. Konkreetsele juhtumile ei saa me anda täielikku juriidilist hinnangut, kuna selleks peaks kannatanu pöörduma politseisse, et selgitada välja kõik nüansid.
Praeguse info põhjal jääb mulje, et kannatanu andis raha vabatahtlikult. Krüptorahaga tegutseja võis hinnata olukorda üle ja maalida pildi kannatanu jaoks ilusamaks. Mingitel juhtudel võib välja tulla, et toime on pandud kelmus, kuid selleks peaks kannatanu kindlasti koos kõikide tõenditega pöörduma politseisse, kus selgitatakse, kas tegu oli kuriteoga ja mis rahast tegelikult sai. Kui teguviisil on süüteo tunnused, on politseil võimalik esitada süüdistus kelmuses.
Miks teeb armastus naiivseks?
Siin loos on märgata kognitiivse dissonantsi jooni. See on tunnetuslik ebakõla, kus inimesel on vastuolu kahe enda sees oleva tunde või teadmise vahel: ühest küljest armastatakse inimest, sest ta on nii hea ja tore, kuid teisalt teeb ta haiget ega ole usaldusväärne.
Inimene ei tule sellise vastuoluga toime, sest tavaliselt oleme äärmuslikud – need, kes armastavad, teevad ainult head, ning need, kes ei armasta, teevad ainult halba. Tegelikkus ei ole nii mustvalge. Inimene, kes armastab ja hoolitseb, võib olla ka ohtlik ja kahjulik. Tihti ei ole kahjutegija isegi pahatahtlik, ta lihtsalt ei tule emotsioonidega toime, mis põhjustab negatiivseid tagajärgi.
Kognitiivse dissonantsi puhul ihkab inimene kooskõla ja üritab leida kinnitust mingile aspektile. Näiteks kui partner armastab ja hoolitseb, siis järelikult on ta turvaline ja usaldusväärne. Kõike, mis ei lähe kujutluspildiga kokku, eiratakse.
Niisugustel hetkedel kasutatakse valikulist nägemist ja tähenduse andmist. Siin loos jättis naine kõrvale kõik ohumärgid, sest need ei läinud kokku tema teadmisega hoolivast inimesest. Armununa hakkab reaalsus kaduma. Teistele on küll partneri vead silmanähtavad, kuid tema neid ei taju. Talle on oluline tekitada kooskõla iseenda sees. Nõnda hakataksegi mingeid asju õigustama, teisi eitama ja nii endale kujutlusi looma.
Investeerijatel, eriti krüptoraha puhul, tekib efekt, et kui ma panen veel raha sisse, siis võidan rohkem ja rohkem. Kui see ei õnnestu, tekib läbikukkumistunne. Inimene ei tule sellega toime, sest ta on petnud ennast ja lähedasi. Nõnda ei suudeta ka realistlikult analüüsida, et tegutseti valesti. Enne oldi eufoorias, nüüd tohutus kaoses, tuntakse, et viga tuleb parandada. Senine strateegia teeb aga katastroofi vaid hullemaks.
Siinse paari puhul olid mõlemad pooled joovastunud oma kujutlusest. Tarvis on saada kaineks ja ratsionaalseks. Seda on olukorra sees väga raske teha. Soovitan mõelda, et kui su sõbranna oleks samas situatsioonis, siis mida soovitaksid.
Lähedased ei pruugi olukorda üldse mõista, aga inimene, kes on saanud tohutult head tunnet kogeda, on sellest sõltuvuses. Kui ollakse lahus, tekib naisel igatsus kogetud tunde järele.
Mehel võis olla häbi oma valede otsuste pärast, ka hirm naisest ilma jääda, paanika, et ta ei suuda olukorda paremaks teha. On selge, et ta ei suuda oma emotsioonide juhtimisega toime tulla. Heast tahtest siin ei piisa, tarvis on psühholoogilist abi.
Oluline on enda eest vastutus võtta. Hoolimata vastuolulistest läbielamistest suutis Mari seda lõpuks teha. Igal kogemusel on oma hind. Vastutuse võtmisele aitab kaasa, kui küsime endalt, kas oleme valmis kogemuse eest sellist hinda maksma.
Tekst: Carine Jessica Kostla | Fotod: XX


5 olulist ohutunnust, mida raamatupidaja valikul tasub tähele pannaPunase ohutule võiks põlema lüüa näiteks see, kui raamatupidaja ei taha oma tööd kellelegi teisele usaldada, ütleb Enno Lepvalts.
Raamatupidamisbüroo Vesiir OÜ omanik ja juht Enno Lepvalts
Foto: Meeli Küttim
Kuuleme või loeme aeg-ajalt lugusid ebaausatest raamatupidajatest, kes sirutavad käe kliendi raha suunas ning on leidnud üsnagi nutikaid võimalusi ettevõtete raha ebaausaks omandamiseks. Enno Lepvalts, raamatupidamisbüroo Vesiir OÜ omanik ja juht selgitab, milliseid ohutunnuseid tasub raamatupidaja valikul tähele panna.
Venitamistaktika ja puhkuseasendaja vältimine võib viidata pettusele
Kellelegi pole kirjutatud otsaette, et ta on ebaaus ja temaga ei tasu lepingut sõlmida. Sullerid oskavad inimesi hästi ära petta ning kahjuks tuleb valskus sageli välja alles pika aja pärast.
Kui rääkida ohutunnustest, siis peamised näitajad on venitamistaktika ja asendajate vältimine, näiteks puhkuste edasilükkamine. Punase ohutule võiks lüüa põlema see, kui teie raamatupidaja väldib auditeid ja ülevaatusi ega soovi oma tööd kellelegi teisele usaldada. Suller ei taha, et tema teod avalikuks tuleksid ning ta püüab hoida infot enda teada..
Kui raamatupidaja lõpuks pideva küsimise peale konto väljavõtte esitab, tuleb veenduda, et see on ehtne ning pank on selle kinnitanud.
Lepvalts toob näiteks ühe petuloo, kus kasiinomängija esitas audiitoritele võltsitud väljavõtte. Tegelikult tuleb audiitoritele esitada digitaalselt allkirjastatud väljavõte – seda saab juhatuse liige ka ise pangast küsida. Osav pettur võib ju pangasaldo näiliselt klappima panna, ent sahkerdamise korral ei jookse käibenumbrid lõppsaldoga kokku.
Ainult kindlustusele ei tasu lootma jääda
Üldjuhul raamatupidamisbüroo väldib kliendi raha liigutamist ja kliendi eest arvete tasumist ja seda teeb ka Vesiir. Kui klient seda siiski tungivalt soovib, on bürool vaja luua riske maandav töökorraldus, et kliendi raha liiguks vaid vastavalt tema ootustele. Suured summad võivad tekitada pettuste ahvatlust, sestap tasub võõrast raha liigutama usaldada vaid väga hästi kontrollitud töötajaid. Paraku jääb ka sel juhul riskivõimalus alles.
Väljast tulevate õngitsuskirjade äratundmiseks peab olema teatav vaist. Kuigi raamatupidamisbürood on oma teenuse tõenäoliselt kindlustanud, ei tarvitse kindlustus katta tahtlikke vargusi, vaid pigem inimlikke vigu. Need teemad tasub kindlasti üle vaadata ja oma tagala kindlustada mõistlikul viisil.
Ei tasu ainult kindlustusele lootma jääda. Tuleb tõdeda, et ettevõttes töötades on väga keeruline selliseid asju endale lubada ning nii võiks arvata, et pättust saavad teha pigem ühemehefirmad ja üksiküritajad. Samas on Lepvalts kindel, et ka neist on 99% korralikud teenusepakkujad.
Pettur võib oma taskusse pista ka ettevõtte maksutagastuse
Kui maksu- ja tolliametist pöördutakse ettevõtja poole pettusekahtlusega, on asjad juba väga viltu. Ent on olnud ka juhtumeid, kus maksu- ja tolliameti töötaja võtab ühendust nende ettevõtjatega, kes kasutavad pettusega vahelejäänud raamatupidajat.
Leidub ka selliseid juhtumeid, kus raha nii-öelda väänatakse läbi maksu- ja tolliameti. Mõned aastad tagasi oli konkreetne juhtum, kus raamatupidamisbüroo lasi kliendil maksta tegelikust rohkem makse, parandas seejärel deklaratsiooni ning lasi tagasimakse teha kolmandale isikule. See on tegelikult lubatud, kuigi aina enam on hakatud selliseid tehinguid kontrollima ning nõutakse nii saaja nime kui ka registri- või isikukoodi. Ettevõtte enammakstud maksude pealt kolmandale isikule tagastust tehes peaks maksu- ja tolliametis punane lipp koheselt püsti minema.
Ärge usaldage kõike raamatupidajale
Raamatupidaja valikul on väga oluline taustakontroll, samuti teiste klientide soovitused. Enne lepingu sõlmimist tasub omavahel kohtuda ja vaadata raamatupidaja oma silmaga üle. Kindlasti tuleb kasuks, kui tegemist on bürooga, sest mitu pead on ikka mitu pead ning büroos osatakse tänu mitmekülgsetele kogemustele pöörata tähelepanu ka ohuteguritele.
Audiitorid on öelnud, et raha liigutamisel võiks kasutada neljasilmaprintsiipi ehk kahte isikut, sest ühest silmapaarist on kindlasti vähe. Usaldus peab olema teatud piirini ning kontrollimine on oluline.
Raamatupidajal on liiga palju õigusi
Neid võimalusi on paraku palju, kus raamatupidajal on palju õigusi ning ta saab firmast või partneritelt raha ära varastada. Inimene on üllatavalt leidlik! Seega on arvestuse tegemine ja rahakäitlemine on parem hoida lahus. See on kõigile osapooltele lihtsam ning enamasti ongi raamatupidamisbüroodes asjad sel viisil korraldatud.
Vargusevõimaluse tekitab enamasti laisk juhatuse liige
Raamatupidamises käivad asjad pisikeste kuldsete reeglite järgi, aga vargusevõimaluse tekitab enamasti laisk inimene, kes ei viitsi asjadega tegeleda ning annab oma õigused vabatahtlikult käest. Juhatuse liikme ülesanne ei ole tõepoolest maksete ettevalmistus, aga kui raamatupidaja laeb arve üles, siis pole ju keeruline sinna oma kinnitus alla panna.
Väga tähtis on, et ükski rahasumma ei liiguks firmast välja juhatuse liikme otsuseta.
Kui vajate abi oma ettevõtte raamatupidamise või dokumentidega seotud küsimustega, siis helistage 502 5203, 680 6030 või kirjutage [email protected] ja saame kokku!
www.vesiir.ee


Koolilõpetaja spikker: kuidas teha erialavalikutKoolilõpetamistele tõmmati eelmisel nädalal joon alla ja tuhanded noored seisavad valiku ees – mida tasub õppida, et omandatud haridusest oleks kiirelt muutuvas keskkonnas kasu ka pärast lõpetamist? Kas keegi üldse teab, millised tööd teeb tulevikus ära robot või tehisintellekt ja millised tagavad hea sissetuleku? Edasiõppimise valikute keerulisel maastikul jagab juhiseid Manpoweri personalipartner Maarja Rüütel.
Pööra nõrkused enda kasuks
Üldiselt rõhutatakse alati, et enda tugevused tuleb tööle panna, aga sama võib öelda nõrkuste kohta. Laiskus on olnud inimkonna arengu käivitav jõud. Mida mugavamaks me muutume, seda rohkem on tarvis innovaatilisi lahendusi, mis kõik ebamugavad tegevused enda peale võtaks. Lihtsalt laisk olemisest muidugi ei piisa. Kui üldiselt kipume oma nõrkusi varjama nii teiste kui enda eest, siis tulevikuks eriala valides võiks neile kriitilise pilguga otsa vaadata ja mõelda, kus ja kuidas võiks neist kasu olla. Näiteks pidev muretsemine on tüütu ja ebamugav, aga teatud erialadel võib sellest kasu olla. Ülearu muretsevad ja kõike üle kontrollivad inimesed võivad olla näiteks head andmeanalüütikud, riskihaldurid, testijad või rahapesudetektiivid. Seega, alusta eneseanalüüsi nõrkuste kaardistamisest ja neile positiivsete külgede otsimisest ja liigu alles seejärel oma tugevuste juurde. Kui ise ei oska oma arengukohti üles leida, siis võiks küsida otsekohese loomuga õpetajalt, sõbralt või pereliikmelt, aga minna võib ka karjäärinõustaja juurde.
Lähtu annetest ja huvidest
Kui mõne õppeaine puhul tundub juba 45 minutit koolitundi päevas liiga palju või liiga igav, siis seda ülikooli õppima minna ei tasu. Kui tunniplaanile mõelda, siis võiks küsida endalt iga aine puhul kaks küsimust: kas see on huvitav ja kas see tundub lihtne? Kui mõlemale küsimusele on vastus jaatav, siis tasub eriala kindlasti kaaluda. Seejuures tuleb mõelda laiemalt – füüsika ei ole ainult füüsika, vaid ka inseneeria või arhitektuur, keemia pole pelgalt keemia, vaid ka biomeditsiin või farmaatsia. Kui reaalained üldse ei paelu ja tulevad raskelt kätte, siis tuleks kaaluda midagi muud, hoolimata sellest, et reaalainete teadmisi võib tööturul rohkem tarvis minna. Igas valdkonnas on võimalik jõuda tippu ja teha edukat karjääri, aga see eeldab kombinatsiooni andekusest, tahtejõust ja pingutusest.
Ära vali eriala vanemate soovist lähtuvalt
Vanemad ja sugulased on alati kõige suuremad soovitajad ja kuigi nad tahavad ainult head, peab valima igaüks ise oma tee. Enamasti päädib kellegi teisse soovitusel millegi õppimine kas kooli pooleli jätmisega või sellega, et õpitud erialal ei asuta kunagi tööle.
Õpi kasvõi midagi, ära jäta aastat vahele
Mõnel noorel on õppimise ees hirm, mõnel raskusi õige valiku tegemisega, mõni teab täpselt, mida tahab, aga ei saa sellele erialale sisse. Aastat lihtsalt vahele jätta ei tasu, pigem võiks õppida midagigi, sest isegi kui selgub, et õpitav eriala pole päris see, pole sa ikkagi nullpunktis. Poolelijäänud haridus ei ole küll kraadiga võrdväärne, aga on palju parem kui üldse mitte midagi. Ülikooli kõrval võib kaaluda mõnda praktilist kutseala või kasvõi lühikursust. Elu võib ka üllatada ja juhuslikult valitud eriala osutubki põnevaks ja perspektiivikaks, samuti on üha populaarsem omandadagi elu jooksul mitu eriala.
Ära tuubi, mõtle arengule
Aastal 2023 pole mõtet enam kõike pähe õppida, sest vajalik info on internetis olemas. Kuigi matemaatika ja ajalugu ajas palju ei muutu, siis muutub see, kuidas me infot kasutame. Paljudest täna omandatavatest sisulistest teadmistest pole 10 aasta pärast mingit kasu, seega tuleb õppida hoopis paindlikult reageerima ja olema ise pidevas arengus. Ainult lähtekoht, et miski pole püsiv ja me ise pole erialaselt kunagi küpsed, viib edasi.
Kaalu kutsekooli
Kutseoskustega inimesi on vaja igal ajal. Tõenäoliselt ei hakka inimesed niipea endale tehisintellekti abil koju või kontorisse elektrisüsteeme ehitama või sanitaartehnilisi lahendusi looma. Samuti tellivad inimesed ka tulevikus kondiitrilt sünnipäevatordi, viivad auto regulaarselt hooldusesse ja ootavad, et vajadusel on kiirabiautos mõni õppinud parameedik, mitte asjaarmastaja, kel on taskus tehisintellekt. Kutsekooli lõpetamine annab ühtlasi võimaluse varem tööturule siseneda, millel on mitmeid plusse.
Tee nutikas erialavalik
Ühiskonna struktuursed muutused annavad hulga vihjeid, mida tulevikus tarvis on. Juba praegu on puudu õpetajatest ja meditsiinitöötajatest, aga see probleem süveneb. Haridussüsteem vajab lisaks õpetajatele ja haridusjuhtidele ka enam eripedagooge, logopeede ja tugispetsialiste. Meditsiinis on põud nii arstidest kui õdedest, aga tulevikus kindlasti ka meditsiinianalüütikutest, laboritöötajatest, vaimse tervise ekspertidest, meditsiinitõlkidest, farmatseutidest. Kindlasti on perspektiivikas roheenergeetika. Alati on tarvis erinevate valdkondade insenere ja analüütikuid. Infotehnoloogia vajab inimesi, kes on valmis igapäevaselt juurde õppima ja näevad suurt pilti, mitte kitsast koodirida. Hetkel paistab, et ka juristide töö ei saa kunagi otsa, kuigi vaidluste sisu muutub. See nimekiri ei ole kaugeltki ammendav, aga suunab mõtlema tulevikule, milleks saab suuniseid juba tänasest päevast.


34-aastaselt professoriks saanud Ringa Raudla: doktorantuur õpetab keerulistele probleemidele lahendusi leidmaPostimehe kolumnist, ja Tallinna Tehnikaülikooli fiskaalse valitsemise professor Ringa Raudla on hea näide, kuidas doktorikraad võib noore teadlase kiiret karjääri toetada. Teda küsitles Ingrid Laas.Ringa on ka Eesti Vabariigi sotsiaalteaduste valdkonna riikliku teaduspreemia laureaat, tema nõu ja soovitusi riigieelarve kohta kuulavad juba aastaid valitsus ja riigikogu, rääkimata rahandusvaldkonna ekspertidest. Teadlane kõnetab ka noori ning inspireerib neid edasi pürgima. Selle kinnituseks on tal aasta õppejõu tiitel.
Kui ta tehnikaülikoolis 2010. aastal teadurina alustas, räsis maailma masu. Vahepealsel ajal on arenenud nii riik kui ka tehnikaülikool tundmatuseni – täna on teadlastel väga head võimalused teaduse tegemiseks.
Mida fiskaalse valitsemise valdkond uurib ja mis sind selle juures paelub?
Igas riigis on nii, et paljuski just rahast sõltub see, mis saab juhtuda – eelkõige poliitikate elluviimisel.
Raha kasutamine räägib seega ühiskonna valikute kohta väga palju – millised on väärtused, kuhu koondub võim ja kuidas arenevad ühiskondlikud protsessid. Eelarvestamise raam on seega kriitilise tähtsusega riigi toimimise jaoks, samas on eri võimalusi, kuidas eelarveotsuseid teha.
«Praeguses maailmas on infot nii palju, et eelise saavad need, kes suudavad eristada olulist ebaolulisest.»
Mina seda uuringi - fiskaalpoliitikat, eelarvepoliitikat, aga ka eelarvestamise süsteeme - milline see poliitika on, aga ka milline see võiks olla ja kuidas eelarvesüsteemid toimivad. Milliseid instrumente võiksime kasutada eelarvestamise parandamiseks ning millest eemalduda.
Olen leidnud inspiratsiooni suurtest mõtlejatest nagu Schumpeter, kes ütles, et selleks, et mõista ühiskonda või riiki, on kõige parem alustuspunkt vaadata just riigi rahandust. Finantspoliitikal on võimalik ka kodanikke kaitsta. Oleme näinud erinevate pangakriiside ajal, et see, kuidas riik reguleerib finantssektorit, kas inimene jääb oma rahast ja kodust ilma või mitte.
Oluline on ka riigi maine kaitsmine finantssektori reguleerimise abil. Näiteks Danske rahapesuskandaal kahjustas selgelt Eesti riigi ja majanduse mainet. Mainekahjud omakorda mõjutavad investeeringuid ja võivad kaasa tuua laiemad mõjud majandusele.
Kas teadsid alati, et soovid olla teadlane?
Kui ma Tartusse avalikku haldust õppima läksin, oli mul selge ettekujutus Eesti elu paremaks tegemisest. Kujutasin ette, et võiksin töötada näiteks ministeeriumis või Euroopa Komisjonis. Järk-järgult, tänu heale nõule, suunamisele ja võimalustele sain aru, et tegelikult on minus peidus teadlane. Praegu ei kujuta ma enam ette, et mujal töötaksin kui ülikoolis.
Muidugi oli sel teel ka palju toetust ja suunamist tarvis. Oma akadeemilisteks vanemateks pean professor Tiina-Randma Liivi ning professor Wolfgang Drechslerit, kes olid minu õppejõud avalikku haldust õppides. Nad andsid mulle väga head nõu, tänu millele sain oma doktoriõpingutes Saksamaal keskenduda riigi rahandusele. Kui ma doktorantuuris alustasin 2000ndate aastate keskel, polnud Eestis riigi rahandust uurivaid teadlasi võtta. Samal oli riigi poolt soov, et oleks ka Eestis seda teadmist ning nii ma sellele teemale pühendusin.

TalTech

Mul on tunne, et akadeemilises maailmas domineeribki üldiselt koostöö. Koos kirjutamine, koos projektide tegemine, teeme omavahel palju koostööd. Muidugi on konkurentsihetki näiteks ülikoolide vahel, aga see on teataval määral paratamatu ning koostöö rõhutamine on siiski olulisem kui konkurents.
Rahanduse mõjud on suured, aga samuti valdkonna võimalused. Oled valinud teadlase ja uurija rolli, mis sind selle juurde tõi?
Ma olen väga uudishimulik inimene, mul on tõepoolest lõputu uudishimu. Kui ma peaksin pidevalt sama teemaga tegelema, hakkaks mul suhteliselt kiiresti igav. Ülikoolis teadlasena töötamine pakub ehk ainsat võimalust seda piiritut uudishimu rahuldada. Lisaks on siin suur paindlikkus ning mulle väga meeldib vahetu töö tudengitega, näiteks magistrante ja doktorante juhendada, arendada ning õpetada.
«Doktorantuur õpetabki kahtlema ja mõtlema.»
Olen oma missiooniks võtnud teaduslikuma mõtteviisi arendamise oma tudengite seas. Teaduslikud meetodid pakuvad võimalust pidevaks arrogantsuskontrolliks ja võimaldavad läheneda kõigele skepsisega, ka iseenda ideedele. Seda oleks kõigil vaja, oskust kahelda ja uute tõendite valguses ümber mõelda.
Akadeemiline töö on väga mitmekesine – lisaks teadustööle kuuluvad tegevuste hulka õpetamine, juhendamine, ehk ka administratiivsed ülesanded. Rahvusvahelistes projektides osalemine võimaldab globaalsetes teadusringkondades osaleda. Pole vast ühtegi teist tööd, kus on niivõrd lai tegevuste portfell ja samas vabadus ise määratleda, mida ja kuidas ma teen.
Milles peitub doktorantuuri väärtus, miks tasub edasi õppima tulla?
Doktorantuur õpetab hoidma skepsist lahenduste suhtes, mis võivad olla populaarsed ja trendikad. Paljusid asju võetakse iseenesestmõistetavalt – nii ongi ja nii peab olema, ka riigivalitsemises. Näiteks avaliku sektori praktikutel tekib tihti oma kogemuse najalt arusaam ainuõigest teest, aga ehk on lahenduste hulk hoopiski suurem?
«Suurte probleemide lahendamiseks magistrikraadist alati ei piisa.»
Doktorantuur õpetabki kahtlema ja mõtlema. Teaduskirjanduse lugemine ja toetatud koostöö annab aga hulgaliselt teadmist, et kõike ei pea ise leiutama. Siinkohal on abiks juhendajad, kes aitavad suunda valida – mida lugeda, millega tutvuda, päris üksi sellesse materjali hulka doktorandina sukelduma ei pea.
Miks on tänapäeva maailmas vaja teadlasi?
Tehnoloogia areng nõuab seda, et ka meie inimestena peame olema aina paremini varustatud. Praeguses maailmas on infot nii palju, et eelise saavad need, kes suudavad eristada olulist ebaolulisest.
Doktorantuuri ja teadlase karjääris arendame ja kultiveerime oskust tuvastada mis on oluline info ja kuidas olla kindel, et see info on kvaliteetne – mida kõrvale jätta, millele keskenduda.
Ka tehisintellekt (TI) nõuab inimestelt laiapõhjalist arusaama infoväljast, kus tegutseme. Kuidas on näiteks võimalik TI-ga vaielda, kui me ise ei orienteeru valdkonnas, mida see kirjeldab? Infoküllastunud maailmas orienteerumiseks pakub teadus vahendid ja arendab mõttemustreid, mis aitab probleemidele süsteemsemaid lahendusi leida.
Riikide probleemid ei saa samuti otsa – vastupidi, neid tuleb aina juurde ja need muutuvad aina keerukamaks, mis tähendab, et vaja on aina rohkem teadmisi. Suurte probleemide lahendamiseks magistrikraadist alati ei piisa. Doktorantuur toob lähemale sisendi globaalselt tasemelt, seda lisaks teaduskirjandusele ka teadusringkondade kontaktide läbi.
Millised on sinu hobid, millega vabal ajal tegeled?
Minu kõige suurem kirg on seotud teadusega, seega tegelen ka vabal ajal lugemise ja kirjutamisega. Aga kuulan ka palju muusikat, mind huvitab muusikaajalugu, eriti alternatiivsemad voolud.
Minu jaoks on tähtis mediteerimine ja teadlikkuse praktikad, mis peaksid olema vaimse hügieeni osa. Reisimine ja romaanide lugemine meeldib mulle samuti ja vahel kirjutan muudki kui teadustöid – luuletusi.


Välismaalt miniekskavaatori tellinud mees sai vastu pükseMai alguses soovis 50aastane Pärnu mees osta Hispaaniast miniekskavaatorit koos tarvikutega. Masin pole siiani Eestisse jõudnud.
Ekskavaator pidi eeldatavasti kohale jõudma 22. mail. Mees pole saanud ostetud kaupa ega ka makstud raha tagasi. Tekitatud rahaline kahju on 9900 eurot.
Politsei on alustanud kriminaalmenetlust kelmuse asjus. Teisele isikule varalise kahju tekitamise eest tegelikest asjaoludest teadvalt ebaõige ettekujutuse loomise teel varalise kasu saamise eesmärgil määratakse rahaline karistus või kuni neljaaastane vangistus.


Nukuteater metsaäris – tüütu helistaja vahetas oma nime, et mets odavalt välja petta„Ühel ilusal päeval sain kummalise, ent üllatava telefonikõne osaliseks - teiselpool toru tutvustas end härrasmees, kes tundis huvi minu maatüki vastu Hiiumaal. Tema jutt kõlas veenvalt ja kaunis muinasjutuliselt, kuid selles oli kergelt äratuntavat omakasupüüdlikust.“ Nii räägib metsaomanik Liis, kes oli hädas tüütu metsaärikaga, kes pärast mitmendat äraütlemist vahetas isegi nime ja jätkas metsaomaniku terroriseerimist.Liis lükkas härra püüdlikud pakkumised ja ettepanekud tagasi, kuid sellest oli vähe kasu, sest mehel oli siht silme ees – osta mets võimalikult soodsalt, täpselt nii nagu see metsaäris otsepakkumiste korral paraku käib. Ja juba mõni nädal pärast esimest äraütlemist helises Liisi telefon taas.
„Järjekindlalt üritas sama härra erinevaid demagoogiavõtteid kasutades mind ümber veenda. Seekord saatis ta juba tutvumiseks lepingu, millele oli kopeeritud eelmise metsamajandamiskava andmed,“ ütleb naine. Lepingu saatmine ja pakkumise tegemine, tuginedes mitte just kõige värskematele metsamajandamiskava andmetele, polnud Liisi jaoks paljutõotav. Pigem pani see mõtlema ja konkreetselt „ei“ ütlema. „Lõpetasin kõne. Ütlesin, et ma pole huvitatud neile raieõiguse müümisest. Kuid paari päeva pärast helises telefon uuesti!“ Sellest sai paras näitemäng, mis pakkus nalja, kuid lõppes siiski metsa müümisega. Õnneks mitte sellele “müügigurule”!

Lehmakauplemine jätkus uue nime alt

Kui enam absurdsemaks ei kujuta, et asi minna võib, siis on see siiski võimalik. Liisi telefon andis endast taas helinaga märku - võõras number, tuttav hääl, sama huvi osta mets, kuid üleöö oli muutunud isiku nimi ja firma, mille nimel kõne tehti. Liis tundis teiselpool toru koheselt ära ülalpool mainitud rõõmsa hääle ja ladusa jutuga mehe, kes uskus, et kavalusega trumpab ta üle naise kindlameelsuse. Nüüd sai naisele veelgi enam selgemaks, et kõne tuleb järsult lõpetada, kuid imelikul moel jäi metsa müügimõte painama.
Et mitte käituda tormakalt ja esimese ettejuhtuva türgi turu kaupmehelaadse pakkumisega nõustuda, asus Liis koos perega end tasa ja targu raieõiguste ja hindadega kurssi viima.

Ausaim väärtus tuleb oksjoni kaudu

Oksjonil metsa raieõigust või kinnistut müües ei anna metsaomanik oma vara ära odavalt. Metsa alghind kalkuleeritakse väga täpselt lähtudes metsa tüübist, asukohast, puistu koosseisust, hetke kokkuostuhindadest ja paljust muust, mille salaretsepti teavad hästi metsaspetsialistid ning enamus juhtudel on stardipunkt ehk oksjoni alghind kordades kõrgem nendest pakkumistest, mida telefonitsi või muul moel tehakse. Seega saab oksjonil müües vaid võita.
Sellisele järeldusele jõudsid pärast pisikest „uurimustööd“ ka Liis ja tema pere. Väljavalituks osutus timber.ee oksjonikeskkond. „Jõudsime Timberini läbi interneti ja kuna tagasisidest selgus, et nad on professionaalsed ja kliendisõbralikud, siis otsustasime proovida,“ ütleb Liis, kelle sõnul otsustati raie ette võtta, kuna käsil on maja ehitamine.

Asjaajamine tasus end ära

Tänaseks võib öelda, et majal on uus katus kaks nädalat juba peal, uks ja aknad ees. Metsaärikale kiirkorras müües oleks neist vaid ühe pidanud valima, sest oksjoni lõpphind kujunes kolm korda kõrgemaks, kui tsirkust teinud metsavahendaja pakkumine. Raieõiguse enampakkumine lõppes Timber.ee keskkonnas edukalt hinnaga 36 200 eurot.
Liis jäi tulemusega enda sõnul väga rahule, kuid kokkuvõttena ütleb, et pelgas oksjonile eelnevat asjaajamist ning sedagi, kas oksjon üldse õnnestub, sest Hiiumaa on siiski meretagune koht äärealal, kuhu paljud metsafirmad naljalt raiet tegema ei pruugi tulla. See kõik lisas paraja annuse närvikõdi ning oksjoni viimastel päevadel ja tundidel ei saanud rahu enam üldse. Õnneks lõppes oksjon positiivse tulemusega, kuid sellele aitas tublisti kaasa asjaajamine, mis sellele eelnes. Esmajärjekorras oli vaja valmis saada uus metsamajandamisekava. „Viimasest korrast oli veel meeles, et see oli pikk ja vaevaline protsess. Nüüd käis kõik õlitatult,“ märgib Liis, kes viitab asjaolule, et ka taksaatorit Hiiumaale saada pole sugugi kerge. Ent puht juhuslikult oli just üks spetsialist Hiiumaale end tööle sättimas ning lahkesti nõus ka Liisi metsa ette võtma.
Dokumendid said korda mõne nädalaga ning nendes öeldu kinnitas Liisi otsust raieks. Suur osa metsast oli juba tublisti üle oma parima ea.

Metsaspetsialist hoidis käest

ASi Timber metsaspetsialist Auli Pulk

Liis hindab, et tagantjärgi mõeldes ei olnud tegemist millegi keerulisega, sest metsaspetsialist Auli Pulk hoidis põhimõtteliselt alati "käest kinni" ja õpetas, mida ja kuidas teha. „Tehing läbi Timberi keskkonna oli väga positiivne kogemus ja ma soovitan kindlasti seda teistele. Metsaspetsialist tegi oma tööd hingega ja oli väga professionaalne,“ jagub Liisil vaid häid sõnu.
AS-i Timber staažikas metsaspetsialist Auli Pulk ütleb ise, et antud raieõiguse müügiga ja selle ettevalmistamisega läks kõik sujuvalt ja hästi. „Meil läks tõesti hästi, et saime heade kokkusattumiste tõttu uue metsamajandamiskava kiiresti tehtud, mis andis meile hea ülevaate, mis metsas toimub ja aluse hinna määramiseks.“ Auli kinnitab, et Liisi hirmud asjaajamise ees ei ole midagi uut – need on samad pea kõikidel metsaomanikel ning just seetõttu on Timberi kollektiiv ja ka Timber.ee Metsaühistu spetsialistid alati metsaomanike kõrval, et neid samm-sammult aidata parima tulemuseni.
Kui ka sina soovid oma raieõigusele või metsakinnistule parimat hinda ja vastutust teostatavate raietööde eest, võta ühendust AS Timber metsaspetsialistidega! Meie konsultatsioon on sulle tasuta! Helista meile 6665050 või kirjuta info@timber.ee


LHV: petturid kasutavad ära inimeste kõrgeid pangakonto limiiteTALLINN, 26. juuni, BNS – LHV Panga sõnul kasutavad petturid ära inimeste teadmatust nende konto- ja kaardilimiitide osas, mis on sageli ebamõistlikult kõrged; pank soovitab kahjude vähendamiseks üle vaadata oma pangalimiidid ja hoida neid võimalikult madalal tasemel.
LHV jaepanganduse juhi Annika Goroško kinnitusel teevad madalad maksete ja kaardilimiidid petturi elu keerulisemaks, sest isegi kui inimene annab ekslikult kurjategijale ligipääsu oma pangakontole, tuleb petturil asuda suurema summa saamiseks limiite tõstma. "See on aga lisasamm, mille puhul suur osa ohvreid saab aru, et tegemist on pettusega," märkis Goroško pressiteates.
Paljud pangakliendid ei mäleta või ei teagi, kui kõrgel on nende raha kasutamise limiidid. "Hiljutise analüüsi põhjal võib öelda, et erakliendid hoiavad LHV internetipangas oma maksete kuulimiiti keskmiselt 5800 euro tasemel ja keskmine päevalimiit on 2600 eurot. Eraklientide mediaan-kuulimiit on 3000 ja mediaan-päevalimiit 1000 eurot," ütles Goroško.
Kui aga kõrvutada limiitide statistika reaalsete väljuvate maksetega, siis on arveldavate eraklientide seas maksimaalne päevane maksete summa ehk päevalimiidi vajalik väärtus keskmiselt 1340 eurot ning mediaan 300 eurot. Kuus tehakse kokku keskmiselt 2280 euro väärtuses arveldusi ja maksete mediaan ulatub 580 euroni.
"Statistika näitab selgelt, et inimesed hoiavad üldiselt limiite "igaks juhuks" rohkem kui kaks korda kõrgemal kui vaja läheb. Samas tähendab kõrge limiit seda, et kui inimene peaks pettuse ohvriks langema, on petturil limiidi ulatuses lihtsam toimetada," sõnas Goroško.
Sama olukord puudutab pangakaardi tehingute sularaha väljavõtmise, kaardi- ja viipemaksete ning internetiostude päeva- ja kuulimiite, mis on tegelikest kaardimaksete summadest oluliselt kõrgemal.
"Soovitame limiite hoida võimalikult madalal, igapäevastele vajadustele vastaval tasemel ja siis neid suuremate maksete tegemiseks kergitada. Oluline on ka pärast suuremate ostude või maksete tegemist limiidid taas allapoole langetada," rõhutas Goroško.
Tallinna toimetus, +372 53 267 243, majandus@bns.ee
Baltic News Service


Väärt nõuanded koolilõpetajale: kuidas teha erialavalikut?Foto: Shutterstock
Koolilõpetamistele tõmmati eelmisel nädalal joon alla ja tuhanded noored seisavad valiku ees – mida tasub õppida, et omandatud haridusest oleks kiirelt muutuvas keskkonnas kasu ka pärast lõpetamist? Kas keegi üldse teab, millised tööd teeb tulevikus ära robot või tehisintellekt ja millised tagavad hea sissetuleku? Edasiõppimise valikute keerulisel maastikul jagab juhiseid Manpoweri personalipartner Maarja Rüütel.
Pööra nõrkused enda kasuks
Üldiselt rõhutatakse alati, et enda tugevused tuleb tööle panna, aga sama võib öelda nõrkuste kohta. Laiskus on olnud inimkonna arengu käivitav jõud. Mida mugavamaks me muutume, seda rohkem on tarvis innovaatilisi lahendusi, mis kõik ebamugavad tegevused enda peale võtaks. Lihtsalt laisk olemisest muidugi ei piisa. Kui üldiselt kipume oma nõrkusi varjama nii teiste kui enda eest, siis tulevikuks eriala valides võiks neile kriitilise pilguga otsa vaadata ja mõelda, kus ja kuidas võiks neist kasu olla. Näiteks pidev muretsemine on tüütu ja ebamugav, aga teatud erialadel võib sellest kasu olla. Ülearu muretsevad ja kõike üle kontrollivad inimesed võivad olla näiteks head andmeanalüütikud, riskihaldurid, testijad või rahapesudetektiivid. Seega, alusta eneseanalüüsi nõrkuste kaardistamisest ja neile positiivsete külgede otsimisest ja liigu alles seejärel oma tugevuste juurde. Kui ise ei oska oma arengukohti üles leida, siis võiks küsida otsekohese loomuga õpetajalt, sõbralt või pereliikmelt, aga minna võib ka karjäärinõustaja juurde.
Lähtu annetest ja huvidest
Kui mõne õppeaine puhul tundub juba 45 minutit koolitundi päevas liiga palju või liiga igav, siis seda ülikooli õppima minna ei tasu. Kui tunniplaanile mõelda, siis võiks küsida endalt iga aine puhul kaks küsimust: kas see on huvitav ja kas see tundub lihtne? Kui mõlemale küsimusele on vastus jaatav, siis tasub eriala kindlasti kaaluda. Seejuures tuleb mõelda laiemalt – füüsika ei ole ainult füüsika, vaid ka inseneeria või arhitektuur, keemia pole pelgalt keemia, vaid ka biomeditsiin või farmaatsia. Kui reaalained üldse ei paelu ja tulevad raskelt kätte, siis tuleks kaaluda midagi muud, hoolimata sellest, et reaalainete teadmisi võib tööturul rohkem tarvis minna. Igas valdkonnas on võimalik jõuda tippu ja teha edukat karjääri, aga see eeldab kombinatsiooni andekusest, tahtejõust ja pingutusest.
Ära vali eriala vanemate soovist lähtuvalt
Vanemad ja sugulased on alati kõige suuremad soovitajad ja kuigi nad tahavad ainult head, peab valima igaüks ise oma tee. Enamasti päädib kellegi teisse soovitusel millegi õppimine kas kooli pooleli jätmisega või sellega, et õpitud erialal ei asuta kunagi tööle.
Õpi kasvõi midagi, ära jäta aastat vahele
Mõnel noorel on õppimise ees hirm, mõnel raskusi õige valiku tegemisega, mõni teab täpselt, mida tahab, aga ei saa sellele erialale sisse. Aastat lihtsalt vahele jätta ei tasu, pigem võiks õppida midagigi, sest isegi kui selgub, et õpitav eriala pole päris see, pole sa ikkagi nullpunktis. Poolelijäänud haridus ei ole küll kraadiga võrdväärne, aga on palju parem kui üldse mitte midagi. Ülikooli kõrval võib kaaluda mõnda praktilist kutseala või kasvõi lühikursust. Elu võib ka üllatada ja juhuslikult valitud eriala osutubki põnevaks ja perspektiivikaks, samuti on üha populaarsem omandadagi elu jooksul mitu eriala.
Ära tuubi, mõtle arengule
Aastal 2023 pole mõtet enam kõike pähe õppida, sest vajalik info on internetis olemas. Kuigi matemaatika ja ajalugu ajas palju ei muutu, siis muutub see, kuidas me infot kasutame. Paljudest täna omandatavatest sisulistest teadmistest pole 10 aasta pärast mingit kasu, seega tuleb õppida hoopis paindlikult reageerima ja olema ise pidevas arengus. Ainult lähtekoht, et miski pole püsiv ja me ise pole erialaselt kunagi küpsed, viib edasi.
Kaalu kutsekooli
Kutseoskustega inimesi on vaja igal ajal. Tõenäoliselt ei hakka inimesed niipea endale tehisintellekti abil koju või kontorisse elektrisüsteeme ehitama või sanitaartehnilisi lahendusi looma. Samuti tellivad inimesed ka tulevikus kondiitrilt sünnipäevatordi, viivad auto regulaarselt hooldusesse ja ootavad, et vajadusel on kiirabiautos mõni õppinud parameedik, mitte asjaarmastaja, kel on taskus tehisintellekt. Kutsekooli lõpetamine annab ühtlasi võimaluse varem tööturule siseneda, millel on mitmeid plusse.
Tee nutikas erialavalik
Ühiskonna struktuursed muutused annavad hulga vihjeid, mida tulevikus tarvis on. Juba praegu on puudu õpetajatest ja meditsiinitöötajatest, aga see probleem süveneb. Haridussüsteem vajab lisaks õpetajatele ja haridusjuhtidele ka enam eripedagooge, logopeede ja tugispetsialiste. Meditsiinis on põud nii arstidest kui õdedest, aga tulevikus kindlasti ka meditsiinianalüütikutest, laboritöötajatest, vaimse tervise ekspertidest, meditsiinitõlkidest, farmatseutidest. Kindlasti on perspektiivikas roheenergeetika. Alati on tarvis erinevate valdkondade insenere ja analüütikuid. Infotehnoloogia vajab inimesi, kes on valmis igapäevaselt juurde õppima ja näevad suurt pilti, mitte kitsast koodirida. Hetkel paistab, et ka juristide töö ei saa kunagi otsa, kuigi vaidluste sisu muutub. See nimekiri ei ole kaugeltki ammendav, aga suunab mõtlema tulevikule, milleks saab suuniseid juba tänasest päevast.


LHV: petised kasutavad ära inimeste kõrgeid pangakonto limiiteLHV Panga sõnul kasutavad petturid ära inimeste teadmatust nende konto- ja kaardilimiitide osas, mis on sageli ebamõistlikult kõrged. Pank soovitab kahjude vähendamiseks üle vaadata oma pangalimiidid ja hoida neid võimalikult madalal tasemel.LHV jaepanganduse juhi Annika Goroško kinnitusel teevad madalad maksete ja kaardilimiidid petturi elu keerulisemaks, sest isegi kui inimene annab ekslikult kurjategijale ligipääsu oma pangakontole, tuleb petturil asuda suurema summa saamiseks limiite tõstma. «See on aga lisasamm, mille puhul suur osa ohvreid saab aru, et tegemist on pettusega,» märkis Goroško pressiteates.
Paljud pangakliendid ei mäleta või ei teagi, kui kõrgel on nende raha kasutamise limiidid. «Hiljutise analüüsi põhjal võib öelda, et erakliendid hoiavad LHV internetipangas oma maksete kuulimiiti keskmiselt 5800 euro tasemel ja keskmine päevalimiit on 2600 eurot. Eraklientide mediaan-kuulimiit on 3000 ja mediaan-päevalimiit 1000 eurot,» ütles Goroško.
Kui aga kõrvutada limiitide statistika reaalsete väljuvate maksetega, siis on arveldavate eraklientide seas maksimaalne päevane maksete summa ehk päevalimiidi vajalik väärtus keskmiselt 1340 eurot ning mediaan 300 eurot. Kuus tehakse kokku keskmiselt 2280 euro väärtuses arveldusi ja maksete mediaan ulatub 580 euroni.

Limiidid on suuremad kui vaja oleks

«Statistika näitab selgelt, et inimesed hoiavad üldiselt limiite «igaks juhuks» rohkem kui kaks korda kõrgemal kui vaja läheb. Samas tähendab kõrge limiit seda, et kui inimene peaks pettuse ohvriks langema, on petturil limiidi ulatuses lihtsam toimetada,» sõnas Goroško.
Sama olukord puudutab pangakaardi tehingute sularaha väljavõtmise, kaardi- ja viipemaksete ning internetiostude päeva- ja kuulimiite, mis on tegelikest kaardimaksete summadest oluliselt kõrgemal.
«Soovitame limiite hoida võimalikult madalal, igapäevastele vajadustele vastaval tasemel ja siis neid suuremate maksete tegemiseks kergitada.»
«Soovitame limiite hoida võimalikult madalal, igapäevastele vajadustele vastaval tasemel ja siis neid suuremate maksete tegemiseks kergitada. Oluline on ka pärast suuremate ostude või maksete tegemist limiidid taas allapoole langetada,» rõhutas Goroško.


Politsei pidas Lääne-Nigula vallas kinni kakleja24. juunil kella poole kolme paiku öösel sai politsei teate, et Lääne-Nigula vallas lõi 42-aastane joobes mees tüli käigus 26-aastast meest, kes sai viga. Politsei pidas 42-aastase mehe kuriteos kahtlustatavana kinni.
Pärnumaa
Kelmus
LOE KA:
Haapsalu politsei tabas pühade ajal roolist kuus joobes juhti
Jaanipühadel hukkus liiklusõnnetustes kolm inimest, ohtralt oli perevägivalla juhtumeid
22. juunil alustas politsei kriminaalmenetlust selles, et mai alguses soovis 50-aastane Pärnu mees osta Hispaaniast miniekskavaatorit koos tarvikutega. Ekskavaatori eeldatav saabumisaeg pidi olema 22. mail, kuid tänaseni ei ole mees ostetud kaupa saanud ega ole ka saanud makstud raha tagasi. Tekitatud rahaline kahju on 9900 eurot.
Vargus
26. juunil pärast kella üht öösel anti politseile teada, et Pärnus varastati pesulaboksist mündikonteiner, milles oli 400 euro väärtuses münte. Lõhkumise ja vargusega tekitatud varaline kahju on kokku 2900 eurot.
Kehalised väärkohtlemised
24. juuni hilisõhtul sai politsei teate, et Lihulas lõi 43-aastane mees korteris tuttavat 56-aastast meest.
24. juunil kella ühe paiku öösel anti politseile teada, et Kilingi-Nõmmes lõi 41-aastane joobes mees oma joobes tuttavat 43-aastast meest.
23. juuni hilisõhtul pärast kella 22 sai politsei teate, et Sindis lõi 22-aastane mees oma 18-aastast elukaaslast.
22. juuni õhtul anti politseile teada, et Häädemeeste vallas lõi 33-aastane mees rüseluse käigus oma 43-aastast naabrimeest.
Raplamaa
Kehaline väärkohtlemine
26. juunil alustas politsei kriminaalmenetlust selles, et 25. juunil löödi Rapla vallas 50-aastast meest, kes sai viga. Politsei pidas kuriteos kahtlustatavana kinni 34-aastase mehe.
Järvamaa
Vargus
24. juunil alustas politsei kriminaalmenetlust selles, et 24. juuni öösel võeti Paides eramaja hoovis ja sõiduautodest esemeid. Vargusega tekitatud varaline kahju on selgitamisel.


EBAEETILINE JA VASTUVÕETAMATU! Toidupakkide libahange tekitab poliitikutes imestust: seda asja peab uurima!Erusõjaväelased ja praegused poliitikud tunnistavad, et lugesid murelikult, et kaitseväelastele mõeldud toidupakkidest on salapäraselt kadunud kalorid, magustoit ja veel üht-teist. „Seda asja peab uurima korruptsioonijärelevalve komisjon, samuti riigikontroll. Sellest peab rääkima,“ ütleb kahtlasevõitu riigihanke kohta parlamendi riigikaitsekomisjoni aseesimees, erusõjaväelane Leo Kunnas.
Õhtuleht kirjutas esmaspäeval, et kaitseväe toidupakkide ülikarmide tingimustega riigihankest kujunes farss, sest kaitseinvesteeringute keskus (RKIK) on pärast hanke toimumist iseenda seatud nõuetele vilistanud – pakkides on vähem kaloreid, puudub magustoit ja veel üht-teist ning isegi pakend ei vasta nõuetele. Tagatipuks leiab suurest osast kaitseväe toidupakkidest kohvi asemel hoopis Venemaal toodetud tee.
Riigikogu riigikaitsekomisjoni aseesimees ja erusõjaväelane Leo Kunnas ütleb, et Õhtulehes avaldatud info teeb teda väga murelikuks. „Ma pole kunagi kuulnud, et magustoit toidupakkides puudub,“ tunnistab ta ja lisab, et säärast olukorda ei tohi lubada.
Pärast artikli ilmumist rääkis riigikogus EKRE fraktsiooni kuuluv Kunnas teistegi endiste sõjaväelastega. „Kõik on väga imestunud: kuidas on võimalik, et toidupakis on kaloreid alla normi?“
Riigikaitsekomisjoni aseesimehena kavatseb ta teemat edasi arutada. „Seda asja peab uurima korruptsioonijärelevalve komisjon, samuti riigikontroll. Sellest peab rääkima,“ ütleb Kunnas.
VASTUVÕETAMATU! Alar Laneman ütleb, et sõja ajal on sõdurpoiste toidu kallale minek sügavalt ebaeetiline. (Martin Ahven)
Ka endine siseminister ja erusõjaväelane Alar Laneman (EKRE) ütleb, et artiklis kirjeldatu tuli talle halva üllatusena. „Sõja ajal sõdurpoiste toidu kallale minek on sügavalt ebaeetiline ja vastuvõetamatu,“ sõnab ta. „Meie sõdurid ja nende heaolu peaks eriti praegu maailmas valitsevas olukorras meile väga olulised olema.“
Laneman ei mõista, miks kaitseministeerium sel teemal sõna ei võta: „Kaitseministeerium võiks nüüd olukorda selgust tuua.“
Paraku jättis kaitseministeerium vastamata Õhtulehe küsimustele, kas ja mida peaks segase riigihanke valguses ette võtma. „Ministeerium ei kommenteeri RKIKi hankeid,“ selgitas ministeeriumi pressiesindaja Andra Nõlvak.
Lanemani sõnul peab olukorda igal juhul uurima. „Kui riigihanke tulemustega on midagi viltu, peab ka riigihanke protsessi üle vaatama. Meil on selleks pädev õigussüsteem.“
MITTE MINGIL TINGIMUSEL: Erukindral Riho Terrase sõnul poleks Venemaa tee tohtinud toidupakki sattuda. (Teet Malsroos)
Endine kaitseväe juhataja, reformierakondlane Ants Laaneots ütleb, et kui Õhtulehes avaldatud info vastab tõele, võiks protsessi üle vaadata ja kontrollida firmat, mis praegu kaitseväelastele toitu pakub. Ta tõdeb, et ei ole olukorraga väga hästi kursis, mistõttu ei saa detailselt kommenteerida.
Ka endine kaitseväe juhataja, praegune poliitik Riho Terras (Isamaa) ei soostunud riigihankega seotut kommenteerima samal põhjusel. Küll aga on tal resoluutne seisukoht toidupakki sattunud ja Venemaal toodetud Greenfieldi tee suhtes: „Venemaalt ei tohi mitte midagi sinna sisse sattuda. Mitte mingil tingimusel!“
Sama meelt on Laneman: „Igasugune Venemaaga kauplemine tähendab, et rahastame sellega sõjamasinat. See on vastuvõetamatu.“


Valetajate koalitsioon haub järjekordset mädamuna! Automaks kavatsetakse kehtestada veel sel aastal!Valetajate koalitsiooni rahandusminister Mart Võrklaev (Reformierakond) ütles, et soovib automaksu teemal avada “avaliku debati” pärast oma puhkust juuli keskpaigas, kui on plaanis tulla välja automaksu eelnõu väljatöötamisekavatsusega (VTK).
Võrklaev automaksu sisust praegu rääkida ei soovinud. “Ma sisu osas ei annaks praegu üldse kommentaare, sest see ongi selle VTK mõte, et tullagi nende mõtete ja küsimustega välja ja arutada nende üle,” lausus Võrklaev ERR-ile.
Selle “arutamise” mõtleb Võrklaev muidugi mitte arutamist, vaid automaksu idee jõuga kehtestamist ja avalikkusele pähemäärimist.
Valitsuse eesmärk on sügiseks saata automaksu eelnõu Riigikokku ja enne aasta lõppu vastu võtta. “Plaan on meil olnud see sügisel riigikogus ära menetleda,” ütles Võrklaev.
Rigikogu liige Varro Vooglaid (EKRE) kommenteeris: “Olemasolevad maksud tõstetud, asub valetajate koalitsioon kehtsetama uusi. Kui ma seejuures kuulen, et vastuvaidlemist mittesalliva läbirammimise plaani kirjeldamiseks kasutatakse jälle sõnu “avame arutelu”, siis tekib lihtsalt iiveldustunne. Iseenesest pole muidugi üllatav, et valetajate retoorika ongi valelik. Samas on päevselge, et see “arutelu” ei ole midagi muud kui ette langetatud otsuse avalikkusel kurgust alla surumise meetod.”
Riigikogu liige ja EKRE fraktsiooni aseesimees Helle-Moonika Helme (EKRE)  ütles: “Mart Võrklaev ja Kaja Kallase valitsus hauvad eesti rahvale järjekordset mädamuna. Juulis, hapukurgihooaja ja puhkuste perioodil avada “arutelu” automaksu üle. Kusjuures juba on ette määratud, et septembris tuleb eelnõu ja uuest aastast hakkab automaks kehtima. Ja toob valitsusele sisse 120 miljonit. Ehk et kui kõik ärkavad, on valitsuse “arutelu” juba toimunud. Eks see lähe juba kevadel sissetallatud rada mööda, kus Opositsioon teeb kõvasti obstruktsiooni, see defineeritakse kui riigi toimimise takistamine ja võetakse kasutusele usaldushääletus kui õigustus automaksu läbisurumiseks.
Käisin eile just Võrumaal, sängitasime mulda minu isa ja ema põrmud Vastseliina kalmistule. Sõitsin läbi Eestimaa ja vaatasin, kuidas inimesed elavad. Ja just mõtlesin, et kui palju on neid nõuka-aegseid korterelamuid, kus elab suur hulk Eesti peresid. Kortermajade esised olid autosid täis, sest inimesed sõltuvad sealkandis suuresti auto olemasolust. Kui võtta neilt ära võimalus autot omada või teha see veelgi kallimaks, siis muutub suuresti mõttetuks ka sealkandis elamine tervikuna. Lõuna-Eesti vähesed tööandjad neis kohtades asuvad enamikest töötajatest autosõidu tee kaugusel.
Ehk et mis ma oskan öelda – sügisel alustame järjekordset võitlust selle stagneerunud ja korruptiivse seltskonna vastu, selle väikese kildkonna vastu, kes on kaaperdanud eesti rahvalt tema riigi ja arvab, et võib teha kõike.”


Putin tänas sõjaväge ja julgeolekujõude truuduse eest (Täiendatud!)NB! Täiendatud.
MOSKVA, 26. juuni, Interfax-BNS - Venemaa president Vladimir Putin tänas kõiki sõjaväelasi ja julgeolekutöötajaid, kes oma vandele ja rahvale truuks jäid.
"Tänan kõiki meie kaitseväelasi, korrakaitsjaid, eriteenistusi, kes mässuliste teel seisid. Nad jäid truuks oma kohustusele, vandele ja oma rahvale," ütles Putin esmaspäevases pöördumises.
"Langenud kangelaste-lendurite julgus ja eneseohverdus päästis Venemaa traagilistest laastavatest tagajärgedest," ütles riigipea.
Putin tänas ühtlasi venelasi põhiseadusliku korra toetamise eest.
"Tänan teid vastupidavuse, solidaarsuse ja patriotismi eest. See kodaniku solidaarsus on näidanud, et igasugune väljapressimine ja katsed tekitada sisemisi rahutusi on määratud läbikukkumisele. Kordan veel kord: näidati ühiskonna kõrgeimat konsolideerumist, täidesaatvat ja seadusandlikku võimu kõigil tasanditel," sõnas Putin.
"Avalikud organisatsioonid, usulahud ja juhtivad erakonnad – tegelikult kogu Venemaa ühiskond võtsid kindla ja üheselt mõistetava seisukoha põhiseadusliku korra toetuseks," väitis president.
Interfax - Baltic News Service


Putin tänas sõjaväge ja julgeolekujõude truuduse eest (Veel täiendatud!)NB! Veel täiendatud.
MOSKVA, 26. juuni, Interfax-BNS - Venemaa president Vladimir Putin tänas kõiki sõjaväelasi ja julgeolekutöötajaid, kes oma vandele ja rahvale truuks jäid.
"Tänan kõiki meie kaitseväelasi, korrakaitsjaid, eriteenistusi, kes mässuliste teel seisid. Nad jäid truuks oma kohustusele, vandele ja oma rahvale," ütles Putin esmaspäevases pöördumises.
"Langenud kangelaste-lendurite julgus ja eneseohverdus päästis Venemaa traagilistest laastavatest tagajärgedest," ütles riigipea.
Putin tänas ühtlasi venelasi põhiseadusliku korra toetamise eest.
"Tänan teid vastupidavuse, solidaarsuse ja patriotismi eest. See kodaniku solidaarsus on näidanud, et igasugune väljapressimine ja katsed tekitada sisemisi rahutusi on määratud läbikukkumisele. Kordan veel kord: näidati ühiskonna kõrgeimat konsolideerumist, täidesaatvat ja seadusandlikku võimu kõigil tasanditel," sõnas Putin.
"Avalikud organisatsioonid, usulahud ja juhtivad erakonnad – tegelikult kogu Venemaa ühiskond võtsid kindla ja üheselt mõistetava seisukoha põhiseadusliku korra toetuseks," väitis president.
Riigipea kinnitas ühtlasi, et kõik vajalikud meetmed relvastatud mässuga seoses tekkinud ohtude neutraliseerimiseks võeti kohe algusest peale kasutusele.
"Rõhutan, et sündmuste algusest peale võeti koheselt vastu kõik vajalikud otsused, et neutraliseerida tekkinud oht, et kaitsta põhiseaduslikku süsteemi, meie kodanike elu ja julgeolekut," ütles Putin venelastele.
President toonitas, et relvastatud mäss oleks igal juhul maha surutud.
"Mässu korraldajatele, hoolimata adekvaatsuse kaotamisest, ei saanud see mõistmata jääda. Nad kõik mõistsid," sõnas Putin.
Interfax - Baltic News Service