Vaktsiinivastased pinnivad riigikokku pürgivaid meedikuid segadusse ajava küsitlusegaRiigikokku kandideerivad terviseeksperdid said enda sõnul kummalise küsitluse, milles uuriti nende seisukohti vaktsineerimise ja Covid-19 teemade kohta. Küsitluse juurde oli lisatud lause, et kui nad jätavad vastamata, siis ikkagi lähevad nende vastused automaatselt arvesse. Selline asi tundub küsitluse saanutele väljapressimisena. Riigikokku kandideerivatest meedikutest said sellise küsitluse Karmen Joller (Reformierakond), Eero Merilind (Reformierakond) ja viroloogaprofessor Irja Lutsar (Eesti 200). Nende sõnul on küsitluse suurimaks puuduseks see, et seal ei saa anda kommentaare ega näha neid dokumente, mille põhjal küsimused on koostatud.
Küsitluse saatjaks on MTÜ Ühinenud Meedikud ja Teadlased. «See on vaktsiinivastaste ja vandenõuteoreetikute ühing, kes üritab aktiivselt sekkuda Eesti tervishoiupoliitikasse, püüdes läbi suruda ebateaduslikke arusaamu ja meetodeid,» selgitas Joller.

Aitavad enda sõnul valimisotsust teha

MTÜ saadetud ankeet koosneb 12 küsimusest ja sellele on lisatud selgituseks, et meedikutele ja patsientidele on oluline poliitikasse pürgivate terviseekspertide arvamus ülemaailmsete arengute kohta tervishoiukorralduses.
«Teema on tuline ja mõjutab paljude valimisotsust. Küsimused puudutavad Maailma Terviseorganisatsiooni (WHO) plaanitavaid muudatusi maailma tervishoiukorralduses potentsiaalsete rahvatervise riskide haldamiseks,» kirjutab MTÜ.
Küsimuste esitamise põhjusena toob MTÜ välja selle, et nad saaksid informeerida meedikuid ja patsiente vastajate eelistustest. «Ootame vastuseid 22. veebruariks. Vastamata jätmise korral eeldame, et te olete kõigi küsimustega nõus ning lähete tulemuste analüüsis pooldajate gruppi,» teatas Ühinenud Meedikud ja Teadlased riigikokku kandideerijatele.

Joller: küsitlus on koostatud suunatult

Mõned näited küsimustest. Kas olete nõus, et sõnavabaduse piiramine ja tsensuur koondub WHO kätte? Kas olete nõus, et Eesti kohustub looma Kuulekuse Komitee, mille eesmärk on tagada Eesti allumine WHO reeglitele? Kas olite teadlik, et liikmesriikide kõrval on WHO üks suurimatest rahastajatest erahuvidel baseeruv Bill & Melinda Gates Foundation (sh läbi Gavi Alliansi)?
Perearst Joller soovitab suhtuda sellesse küsitlusse äärmise ettevaatusega. «Mina isiklikult kavatsen seda küsitlust ignoreerida. See on koostatud suunatult, sellele ei ole võimalik ausalt ja objektiivselt vastata. Arvestades seda, kui vabalt on selle ühingu juhtivad liikmed seni käinud ümber muu teadusliku informatsiooniga, ei saa olla kindel ka selles, et see küsitlus adekvaatset tõlgendust leiab,» lausus Joller.
Ta rõhutas, et väärinfo suhtes tuleb olla tundlik, eriti neil, kes Eesti poliitikat ja seadusruumi kujundama hakkavad. «Ühelt poolt justkui väljapressimine. Teisalt aga näitab see ühing siira rumalusega, kuidas neil andmete kogumine käib,» lausus Joller.
Ka perearst Eero Merilind kinnitas, et sai küsitluse kohta e-kirja. «Paraku seal ei ole võimalust alternatiivsed seisukohti esitada ja põhjendada,» kommenteeris Merilind. «Ma ei saa kõikide nende seisukohtadega nõustuda, aga ei saa ka vastata nii, et saaksin oma arvamust avaldada. Soovitan koostajatel oma küsimustikku kohendada,» ütles Merilind.
Ta avaldas imestust ka selle üle, et mittevastamise korral loetakse teda automaatselt nende seisukohtadega nõustujaks. «Sellega ei saa ma üldse nõustuda,» oli ta resoluutne.

Lutsar: vastaja pannakse võimatusse olukorda

Küsimustiku sai ka Tartu Ülikooli viroloogiaprofessor ja endine teadusnõukoja juht Irja Lutsar. Tema jaoks oli küsitluse suurim puudus see, et ei saanud lugeda WHO dokumendist, millel täpselt see küsimustik põhineb. «WHO tahab vältida edaspidi vigu, mida tehti Covid-19 pandeemia korral – seda mina kahtlemata toetan. Siiski ma ei tea, kas küsimustiku koostajad ja mina räägime ühest ja samast dokumendist,» selgitas Lutsar.
Lutsar ei soovi oma sõnul seda MTÜd ignoreerida, kuid ta tahab paremini mõista, missugustel seisukohtadel WHO dokumendis iga küsimus põhineb. «Ma isegi ei tea, kas MTÜ ja mina vaatame üht ja sama dokumenti,» rõhutas ta. «Algul saadetud küsimustiku juures polnud ka ühtegi kontakti, kelle käest küsida. Hilisemas meilis see siiski saadeti,» lausus Lutsar.
Kirjasaatjate hoiatus, et kui küsimustikule ei vasta, siis loetakse kõik vastused pooldavaks, mõjus ka Lutsari sõnul väljapressimisena. «Vastaja pannakse võimatusse olukorda – ma ei saa vastata midagi millegi kohta, kui ma ei tea, millele viidatud dokumendis küsimus viitab. Küsimustikus puudus vastusevariant selle kohta, kui vastajal pole piisavalt informatsiooni,» ütles Lutsar ja lisas, et tõenäoliselt olid küsimustiku koostajad sellel alal algajad.

MTÜ palus vabandust

MTÜ Ühinenud Meedikud ja Teadlased juhatusse kuuluvad Helen Lasn, Alar Aab, Joona Sõsa ja Meeme Mõttus. 21. veebruaril saatsid nad riigikokku kandideerivatele meedikutele MTÜ nimel vabandava kirja.
«Vabandame, et meiliaadressilt välja saadetud küsitluse kaaskirjas oli kiirustamise ja inimliku eksituse tõttu ebasobiva ning survestava sisuga lause. MTÜ Meedikud ja Teadlased ühendab inimesi, kes seisavad eetilise meditsiini ja teaduse eest ning seetõttu on meil eksimuse pärast siiralt kahju. Täname kõiki, kes on küsitlusele juba vastanud – teie vastused on registreeritud. Juhul, kui te pole küsitlusele veel vastanud, palume teha seda hiljemalt 24. veebruariks,» kirjutas MTÜ.
MTÜst vastati Postimehele, et hea, kui kandidaat saaks teada anda oma seisukoha. «Ka vastamata jätmine on valik, mida tuleb aktsepteerida. Küsimustiku kaaskirjana saadeti aga kiirustamise ja inimliku eksituse tõttu välja versioon, mille pärast on meil südamest kahju. Tänaseks on adressaatideni jõudnud ka täpsustav kiri koos vabandusega,» kinnitas MTÜ.
Ühingust selgitati Postimehele, et küsitluses antud polaarsed vastusevariandid tulenevad reaalsest olukorrast. «Kuna Eesti on volitanud WHO rahvusvahelistesse tervise-eeskirjadesse muudatuste tegemise õiguse Euroopa Komisjonile, jääb tulevase riigikogu liikme võimaluseks protsessi sekkuda vaid leppe ratifitseerimisel,» selgitas MTÜ ja lisas, et koos uue kirjaga saatsid nad ka viite WHO dokumendile.
Kokkuvõtte küsitluse tulemustest avaldab MTÜ erakondade kaupa. «Mittevastanud liigitame eraldi gruppi,» lisasid nad.


Ukrainlastel läksid vallaga suusad ristiKogula endises hooldekodus elavate sõjapõgenike ja vallavalitsuse vahel tekkis arusaamatus riigi antud üüritoetuse kasutamise küsimustes. Ukrainlased süüdistavad vallavõime pettuses.“Peame juhtunut pettuseks ja nõuame alalise eluaseme eest edasiseks tasumiseks selle raha täies ulatuses tagastamist,” seisab kollektiivses kaebuses, mille Kogula ukrainlased saatsid veebruari keskel Saaremaa vallavalitsusele.Tüliõunaks on igale sõjapõgenike perele alalise elukoha üürimiseks ette nähtud riiklik 1200-eurone üüritoetus, mida aga Kogula elanikud ei näinudki. Kõigepealt lubati ukrainlastel ajutiselt Kogulas peatuda alates eelmise aasta maikuust kuni aasta lõpuni, kuid nüüd peavad nad hiljemalt märtsi lõpuks valima, kas asuda elama Sõmera üüripinnale või üürida pind vabaturult.Teist korda ei anta“Seepärast ongi päevakorda kerkinud uuesti üüritoetuse küsimus, mida teist korda kahjuks vormistada ei ole võimalik. Sellest ka ilmselt elanike pahameel,” selgitab Saarte Häälele vallavalitsuse sotsiaalosakonna juhataja Piret Tenno.Aga kuhu siis Kogula sõjapõgenike üüritoetus kulus? Piret Tenno sõnul olid Kogulasse asunud põgenikud ühed esimestest tähtajalise üürilepinguga elama paigutatud elanikud. Sestap taotles vallavalitsus iga sõlmitud lepingu osas tehtud kulude katmiseks riigilt üüritoetust.“Kõikide elanikega vormistas sotsiaaltöötaja üüritoetuse nende endi juuresolekul. Seda, kuidas nad tol hetkel selle toetuse tähendusest aru said, on raske kindlaks teha, kuid asjaolusid neile kindlasti selgitati,” räägib Piret Tenno.Eelmisel kevadel ei teadnud Tenno sõnul keegi, kui kaua sõda kestab või kui pikaks ajaks keegi kavatseb Kogulasse elama jääda.Takkajärgi aga arvavad ukrainlased, et vald on eksinud, kui kasutas riigi antud hüvitist Kogula pindade remondiks ja ettevalmistamiseks. “Sõjapõgenike arusaam on, et hüvitise kasutus on nende otsustada,” ütleb abivallavanem Riina Allik.Remondiks ja mööbliksTa kinnitab, et vallavalitsus kasutas hüvitist sõjapõgenikele mõeldud ruumide remontimiseks ja mööbliga sisustamiseks.“Võimalik, et vallavalitsus oleks saanud hüvitise põhimõtet ja kasutamist konkreetses olukorras sõjapõgenikele toona paremini selgitada, kuid selles osas me veel selgitame asjaolusid,” lisab ta. Kogula üürnikud aga väidavad oma pöördumises, et tegid kõik remonditööd eluruumides ise ja oma kuludega. Sestap väidavad nad, et kõigilt maja elanikelt, ka neilt, kellega üürilepingut ei sõlmitud, nõuti alusetult 1200 eurot. Nad lisavad, et üürilepingus on pealegi kirjas, et üürnikud ei pea kandma mingeid lisakulusid.Vallaametnikud aga kinnitavad, et ühekordset hüvitist on võimalik maksta üürileandjale või kellelegi teisele, kes on teinud eluruumiga seotud kulutusi, või kasutada üüritasude ettemaksuks. See, kas toetus kantakse üürnikule või üürileandjale, on kokkuleppeline.“Vald üürileandjana omas õigust saada läbi üüritoetuse tehtud kulutused kaetud,” kinnitab Tenno. “Samas on vald kahte peret, kes kaebuse esitasid, korteri tagatisraha osas eraldi toetanud.”"Sõjapõgenike arusaam on, et hüvitise kasutus on nende otsustada."RIINA ALLIKKOGULA üürnikud väidavad oma pöördumises, et tegid kõik remonditööd eluruumides ise ja oma kuludega. MAANUS MASINGAndres Sepp


Kodanikualgatus soovib korrumpeerunud erakondade sundlõpetamistEelmisel nädalal edastati riigikogule kollektiivne pöördumine, mis paneb ette, et korruptsioonikuritegude eest peab erakonda karistama sundlõpetamisega. Kollektiivsele pöördumisele andsid oma toetusallkirja 1212 inimest, kes tegid riigikogule ettepaneku seaduste täiendamiseks ja et kehtestataks selged õiguslikud alused ja menetluskord erakonna sundlõpetamiseks rikkumiste korral.Kollektiivse pöördumise esindaja Vahur Kollomi sõnul on põhiseaduses küll sätestatud, et keelatud on erakonnad, kelle tegevus on vastuolus kriminaalvastutust sätestava seadusega, kuid sisulist mõju sellel erakondadele ei ole. „Õigusrikkumiste korral peab olema aga võimalus piirata erakonna tegevust ja kuritegude toimepanemisel peab olema riigil õigus erakonna tegevus keelustada ehk vajaduse korral erakond sundlõpetada,” ütles Kollom.Teisalt saab erakonna tegevust piirata näiteks riigieelarvest rahastamise peatamisega. „Seadusandlus täna neid vajalikke õiguslikke aluseid ja protseduure otseselt ette ei näe. Vaja on kehtesteda need reeglid, et ei kasutataks ebaausaid võtteid ja oleks tagatud võrdne ning õiglane poliitiline konkurents. Kehtestatu oleks seejuures ka ennetusliku iseloomuga ja aitaks kaasa poliitilise kultuuri parandamisele,” ütles Kollom.BNS


ANALÜÜS. Rohkem otsedemokraatiat ei tähenda suuremat sidusustSeekordsetel riigikogu valimistel teevad erakonnad mitmeid demokraatia arendamise ettepanekuid, millest mõned loovad hoopis probleeme juurde, leiab Tallinna Ülikooli võrdleva poliitika dotsent Tõnis Saarts.Erakondade valimisprogrammidest leiab valija ettepanekuid erakondade ja kampaaniate rahastamise muutmiseks, riigikogu võimestamiseks, nii erakondade suuruslävendi vähendamiseks kui ka rahvaalgatuse tugevdamiseks. Valdkonna teaduskirjandusele tuginevalt võib väita, et kohati lahendatakse valimislubadustega olematuid probleeme või luuakse uusi juurde, paari ettepanekut võiks aga tulevane riigikogu kindlasti tõsiselt kaaluda.
Teaduskirjandusele tuginedes tuleks ettevaatliku huviga suhtuda Reformierakonna ja Eesti 200 lubadusele lõpetada erakondade kampaania- ja turunduskulude katmine riigieelarvest, mille vahendeid tuleks kasutada «poliitiliste alternatiivide läbitöötamiseks ja maailmavaateliste seisukohtade põhistamiseks». Erakondade riigieelarveline rahastamine on Euroopa demokraatiates kujunenud normiks. Üks viimaseid riike, mis selle sisse viis, oli meie naaberriik Läti 2012. aastal, varem rahastasid Läti parteisid oligarhid.

Kampaaniakulu keeld ja korruptsioonirisk

Erakondade riigieelarvelisel rahastamisel on teaduskirjanduse järgi kaks suurt plussi. Esiteks on sellel arvestatav potentsiaal vähendada korruptsiooniohtu, sest erakonnad pole enam niivõrd sõltuvad huvigruppide ja ettevõtjate annetustest, kellel reeglina on oma agenda, mille edendamiseks parteisid toetavad. Ometi ei tasu arvata, et riiklik rahastamine elimineeriks korruptsiooniohu täielikult, kuigi tagab ilmselgelt suurema kontrolli ja läbipaistvuse.
Riikliku rahastamise suurim puudus on nn kartellistumise efekt, kus riigilt toetust saanud parteidel tekib eelis võrreldes nendega, kes on parlamendist väljas.
Riiklik rahastamine loob erakondadele võrdsema stardipositsiooni – isegi kui suuremad erakonnad saavad enam toetust, saavad kõik parlamendierakonnad piisavalt subsiidiume, et keegi ei jää ressursside puudusel sisuliselt mängust välja. Turupõhisus erakondade rahastamisel viib paljus suurema ebavõrdsuseni.
Riikliku rahastamise suurim puudus on nn kartellistumise efekt, kus riigilt toetust saanud parteidel tekib eelis võrreldes nendega, kes on parlamendist väljas. Vanadel parteidel on võimalik nii vaikiva kartellikokkuleppega (rahastame end riigi kulul ja korrastame enda jaoks ühiselt poliitturgu, tõrjudes välja uustulnukad) oma võimupositsiooni kindlustada.

Liikmemaksud kui ebarealistlik alternatiiv

Kui erakondade kampaaniakulusid enam riigieelarvest ei rahastata, siis peavad nad need vahendid hankima mujalt. See omakorda kasvatab korruptsiooni- ja seaduste ostmise riski ärilistelt ja muudelt huvigruppidelt, kes on nõus parteisid rahastama. Võrdsuse tekitamise asemel võib liigne ettevõtjatest sõltumine juba olemasolevate parteide stardipositsiooni veelgi ebavõrdsemaks muuta. Pakutud ettepanekute pluss on eelnimetatud kartellistumise vähendamine.

html.dark-theme .flourish-embed {filter: invert(1) hue-rotate(180deg) !important;}

Arvestades, et liikmemaksud moodustavad Eesti parteide sissetulekust vaid mõne protsendi, siis tähendab see reaalselt hüppelist sõltuvuse kasvu ettevõtjate annetustest. Praegu ilmneb järjest enam märke, et ettevõtjad ei soovi parteisid avalikult toetada – seega võiks pigem oodata varjatud annetuste kasvu ja korruptsiooniohu suurenemist. Riigipoolne kampaania rahastus on läbipaistvam ja üsna lihtsalt kontrollitav.
Küll aga võiks järgmine riigikogu koosseis tõsiselt kaaluda Reformierakonna ettepanekut, et erakondadel on kohustus avalikku raha kasutada ka valdkonnapoliitilise ekspertiisi ja maailmavaadete edendamiseks. On näha, et siin püütakse taaselustada DASAde (Demokraatia Arendamise Sihtasustuste) ideed, mis käidi välja juba 2012. aastal.
Kuigi seesuguste erakondade juures olevate sihtasutuste puhul on oht, et need kujunevad «soojadeks töökohtadeks» partei noorliikmetele või veteranidele ning ei suuda pakkuda ei asjalikku ekspertiisi ega uut kvaliteeti. Ometi on võimalik nende sihtasutuste tööd korraldada ka nii, et neil on suurem potentsiaal kujuneda sisukamat ekspertteadmist jagavateks mõttekodadeks. Kõik oleneb sellest, milliseid signaale vastav eelnõu erakondadele saadab ja milliseid eeldusi seab. Seesuguste sihtasutuste puhul teeb nende efektiivsuse küsitavaks Eesti väiksus ning niigi väheste akadeemiliste ja valdkonnaekspertide pelgus siduda end erakondliku poliitikaga.

Eesti 200 jumekas idee

Jumet on Eesti 200 ettepanekul, et «riigieelarvelise toetuse baasosa jaguneb võrdselt kõigi riigikogu valimistel vähemalt 2% häältest kogunud erakondade vahel» ja tulemosa jaotub proportsionaalselt valimistel saadud kohtade arvuga. See muudaks praeguse rahastamise süsteemi võrdsemaks ning vähendaks kartellistumise tendentse, kus suured erakonnad on eelisseisundis. Võib kaaluda ka Saksa süsteemi, kus riiklik toetus on teatud määrani sõltuvuses muuhulgas parteide võimekusest koguda liikmemaksu ja saada annetusi.

Autokraatlikud riigid on asunud maailmas pealetungile. Demokraatia kaitse eeldab üha enam võitlusvalmidust. Hiina RV president Xi Jinping ja Lõuna-Aafrika Vabariigi riigipea Cyril Ramaphosa Hiina-Aafrika koostöökohtumisel.
Lintao Zhang/Reuters/Scanpix

Kui ettevõtjate annetustest tulev raha ei muutu valdavaks, siis pole selles midagi halba, kui erakondadel on ikkagi teatud side majanduseliidiga. Kui see side täiesti kaob, siis ei saa ka oodata vastutustundlikku majanduspoliitikat.
Sotsiaaldemokraatlik Erakond (SDE) ja Eesti 200 teevad ettepaneku seada kampaaniakuludele ülempiir. Kulutuste ülempiiri mõju osas pole poliitikateadustes konsensust. Osa poliitikateadlasi toob välja, viidates just mitmetele Lõuna-Euroopa riikide kogemusele, et on näha, see pole oluliselt vähendanud korruptsiooni ning püüdlusi neist piirangutest kõrvale hiilida.
Kui ettevõtjate annetustest tulev raha ei muutu valdavaks, siis pole selles midagi halba, kui erakondadel on ikkagi teatud side majanduseliidiga.
Väga palju uuringuid kampaaniakulude lae kohta pärineb just majoritaarsetest süsteemidest, kus pigem vaadatakse individuaalsete kandidaatide annetustele või kampaaniakulutustele seatud lagesid. Ometi sõltub palju sellest, kuhu kulutuste lagi seatakse: kõrge lagi võib tekitada kandidaatides ja erakondades survet kulutusi veelgi suurendada ning see annab annetusi edukamalt koguvatele valitsusparteidele teatud eelise. Liialt madal lagi aga suurendab korruptsiooniohtu ja initsieerib loomingulisi möödahiilimise võimalusi (Eestis nt K-kohukese juhtum 2005. aasta kohalike valimiste ajal).
Kogemused proportsionaalsete valimissüsteemidega, kus sedasorti kulutuste lagi on mõnevõrra vähem levinud, viitavad sellele, et vähem korruptiivsetes riikides (nt Soome ja Belgia) ei pruugi kampaaniakulutuste ülempiiril olla erilist efekti, sest pigem loeb erakondade esindatus meedias ja muud valimiskampaania omapärad.

Äkki probleemi polegi?

Seega võib nende ettepanekute puhul pigem küsida, mis probleemi siin üritatakse lahendada? Eesti erakondade kampaaniakulud pole viimasel kümnendil enam nii hüppeliselt kasvanud kui varem, et oleks põhjust muretseda. Pigem on kampaaniad ise ja nende olemus oluliselt teisenenud (sotsiaalmeedia, veebikampaaniad jne). Praegust süsteemi muutes on oht, et kulutuste lagi seatakse liiga madalale ja probleeme tekitatakse juurde (möödahiilimise oht ja lisakohustused erakondade rahastamise järelevalve komisjonile (ERJK)). Liiga kõrge lagi aga tekitab parteidele nähtamatu surve oma kulutusi pigem kasvatada. Lõppkokkuvõttes võib algatus üldse märgatava (positiivse või negatiivse) efektita jääda, tekitades ERJK-le lihtsalt lisakohustusi juurde, samuti poliitilisi vaidlusi, kuhu konkreetsel hetkel lagi seada.
SDE soovib langetada erakonna registreerimiseks vajaliku liikmete arvu 500-lt 300-le. Erakonnasüsteemide stabiilsuse ja piirangute ranguse vahel on uutes demokraatiates teatud seos: mida leebemad nõuded, seda suurem tõenäosus, et uutel parteidel on lihtsam süsteemi siseneda ning seda destabiliseerida. Parim näide on meie naabermaa Läti, kus erakonna asutamiseks piisab vaid 200 allkirjast, ning sealsete poliitikateadlaste arvates on need liialt lõdvad nõuded (siiski paljude muude tegurite kõrval) olnud üheks põhjuseks, miks me näeme Lätis ühte kõige ebastabiilsemat parteisüsteemi Euroopas. Lätis toob iga valimistsükkel parlamenti kaks-kolm uut parteid.
Erakonnasüsteemide stabiilsuse ja piirangute ranguse vahel on uutes demokraatiates teatud seos: mida leebemad nõuded, seda suurem tõenäosus, et uutel parteidel on lihtsam süsteemi siseneda ning seda destabiliseerida.
Viimastest aastatest ei meenu ühtki juhtumit, kus jätkusuutliku erakonna loomine oleks jäänud liialt kõrge liikmeskonna lävendi taha. Ei Eesti 200, Parempoolsete ega Vabaerakonna kogemus ei kinnita, et 500 liikme nõue oleks oluliseks takistuseks – kui on ühiskondlik tellimus uue jõu järele, saadakse ka poole aastaga, või kiireminigi, nõutud arv liikmeid täis. Pigem näitab kogemus, et 500 liiget (ja varem 1000 liiget) pakkus erakondadele teatud arvestatava aluspõhja, millele hakata erakonnaorganisatsiooni edasi ehitama. See on Eesti erakonnasüsteemi oluliselt stabiliseerinud ning suunanud poliitikuid rajama pigem organisatsiooniliselt jätkusuutlikke erakondi, mitte organisatsiooniliselt nõrku projektiparteisid.

Kas parlamendi allakäik jätkub?

Reformierakond ja Keskerakond lubavad tõhustada riigikogu järelevalvesuutlikkust valitsuse üle. Keskerakond soovib riigikogulastele tugipersonali ning et kõik riigiasutuste juhid käiksid kord aastas riigikogu ees aru andmas. Need on olulised teemad.
Kontroll täitevvõimu üle ja parlamendi debateeriv roll on need, mida peavad vajalikuks arendada ka juhtivad parlamentarismi teoreetikud. Parlamentide nõrgenemine võrreldes täitevvõimuga on nimelt probleem peaaegu kõigis parlamentaarsetes lääne demokraatiates ja eriti on see süvenenud koos Euroopa Liidu mõju kasvuga. Ühenduse poliitikates on jäme ots valitsuste käes, parlamendid on üsna kõrvalised. Ometi on praeguste ettepanekute puhul segane, kuidas üritatakse parlamendi järelevalve ja ühiskondliku debati eestvedamise võimekust täpsemalt kasvatada. Samas on mõlemad parteid olnud riigikogus kolm kümnendit ja on varem suhtunud leigelt analoogilistesse algatustesse, kui need on tulnud teistelt erakondadelt või poliitikutelt.

Eesti 1992. aasta põhiseaduse kõrge kvaliteet andis Eestile Ida-Euroopa riikide seas hea stardipositsiooni. Pildil Põhiseaduse Assamblee liige Liia Hänni.
Margus Ansu

Minu ja minu kolleegide analüüs (Kalev, Lumi, & Saarts, 2023) näitab pigem, et selle asemel, et parlamendiliikmetele palgata nõunikud ning suurendada saadikute tugimeeskonda, võiks hoopis kaaluda seda, kuidas kasutada senisest efektiivsemalt ja sisukamalt parlamendi tugistruktuuri ja selle võimalusi. Meie analüüs näitab, et riigikogu tugistruktuur on praegu pigem alarahastatud ning selle potentsiaal jääb kohati poliitikakujundamises alakasutatuks. Kui tugimeeskonna kasv hakkab pakkuma lihtsalt sooje kohti partei noorliikmetele, siis ei tule siit soovitud kvaliteedihüpet. Pigem oleks mõistlik kasutada efektiivsemalt riigikogu tugistruktuuri ja üritada tuua parlamenti senisest enam valdkondlikku ekspertiisi väljastpoolt, mitte palgata maksumaksja raha eest riigikogulastest noorparteilastest abisid.

Jälle need referendumid

Nii EKRE kui ka Keskerakond soovivad Eestis seadustada rahvaalgatuse õiguse, kus teatud arvu kodanike allkirjadest piisab, et parlament kas siis vastavat algatatud seaduseelnõu arutaks või algataks referendumi. EKRE ettepanek jääb liialt üldiseks, et aru saada, kui palju allkirju tarvis on. Riigikogu liige Jaak Valge (EKRE) on aga ühes teises artiklis öelnud, et lävendiks võiks olla samuti 25 000 allkirja, nagu oli Keskerakonna ettepanek.
Rahvaalgatuse ja otsedemokraatia osas tuuakse poliitikateadustealases kirjanduses esile mitmeid plusse ja miinuseid. Otsedemokraatia ja rahvaalgatuse õigus võib suurendada nende kodanike usaldust ja poliitilist osalust, kes muidu on esindusdemokraatia institutsioonide suhtes skeptilisemad (ennekõike väiksema haridustasemega ja sissetulekuga ühiskonnagrupid). Rahvaalgatus võib tuua poliitilisse agendasse ka uusi teemasid, mis muidu jäävad poliitilise eliidi huviorbiidist välja või mida eliit ignoreerib. Vastupidiselt oodatule võivad otsedemokraatia algatused pigem laiendada vähemuste õigusi ja võimaldada neil endale olulisi teemasid tuua poliitilisse debatti.
Otsedemokraatia ja rahvaalgatuse õigus võib suurendada nende kodanike usaldust ja poliitilist osalust, kes muidu on esindusdemokraatia institutsioonide suhtes skeptilisemad.
Miinustena on välja toodud, et liialt rohked referendumid viivad valimisaktiivsuse alla, juhul kui need ei toimu ülejäänud valimistega ühel ajal. Näiteks Šveitsis ja neis Ameerika Ühendriikide osariikides, kus on palju referendumeid, on ka üks madalaim valimisaktiivsus (parlamendivalimistel) lääne demokraatiates. Valijad lihtsalt väsivad. Seega, kui on püüd korraldada Eestis võimalikult palju referendumeid, ja seda lahus regulaarsetest valimistest, siis selle varjuküljeks saab kindlasti olema valimisaktiivsuse järkjärguline langus. Koos valimistega korraldatud referendumid võivad teatud juhtudel isegi valimisaktiivsust tõsta, kuigi ka mitte alati.

Otsedemokraatia ei lisa usaldust

Rahvaalgatused ja referendumid siiski ei suurenda tingimata ühiskonna sidusust, sealhulgas kodanike usaldust demokraatlike institutsioonide ja poliitilise süsteemi vastu. Kuigi mõju võib olla mõningatel juhtudel positiivne, sõltub see väga palju siiski ühiskondlik-poliitilises kontekstis ja muudest individuaalsetest teguritest. Seega, otsedemokraatia ja rahvaalgatused pole kindlasti imerelv, mis suurendaks kodanike usku demokraatiasse – otsedemokraatia positiivne mõju, kui ta on üldse olemas, kipub siin olema üsna mõõdukas.
Rahvaalgatuste puhul on pigem oht, et esialgne entusiasm nendega välja tuua ning viia eelnõu parlamenti võib vaibuda, kui mitmed neist eelnõudest parlamendis maha hääletatakse ega jõuagi seaduseelnõuks ega vormu referendumiks. See võib usku demokraatiasse pigem õõnestada kui suurendada.
Kui me soovime, et meie (võimu)erakonnad ning mõjukad huvigrupid saaksid veelgi võimsamaks, siis on referendumid hea vahend selle saavutamiseks.
Referendumid ja rahvaalgatused reeglina tugevdavad just erakondade (eriti võimuerakondade) positsioone, mitte niivõrd ei võimesta opositsiooni, vähem organiseerunud kodanikegruppe või vähemusi. Seda näitab ilmekalt Šveitsi näide, kus võimuparteide algatatud referendumid tihti lõppevad nende võiduga ning kujunevad lihtsalt lisainstrumendiks, kuidas niigi mõjukad poliittoimijad (parteid ja mõjukad huvigrupid) saavad ühiskonnas veelgi mõjukamaks.
Mõjukate ja hästi rahastatud huvigruppide mõju referendumitele ei tasu sugugi alahinnata, ning see räägib selgelt vastu sellele, et referendumid oleks justkui ehtsa ja spontaanse «rahva hääle» väljendus. Referendumitel on alati teatud eelis organiseerunud gruppidel, mitte lihtsalt amorfsel kodanikkonnal. Niisiis, kui me soovime, et meie erakonnad (eriti võimuerakonnad) ning mõjukad huvigrupid saaksid veelgi võimsamaks, siis on referendumid hea vahend selle saavutamiseks.

Lihtsustused suurendavad lõhestumist

Referendumid pakuvad kodanikele binaarseid (jah-ei) valikuid, mistõttu ei võimalda nad tihtilugu nüansseeritumat ja argumenteeritumat ühiskondlikku debatti, mis tõstaks demokraatia sisulist kvaliteeti. Sotsiaalmeedia ajastul näitas Brexiti referendum ka ilmekalt valeinfo, välise manipuleerimise ning algoritmidel põhineva sihtturunduse ohte.
Lisaks sellele on referendumitel oht suurendada ühiskondlikku polariseeritust, eriti kui neid peetakse väärtuste, vähemuste õiguste ja identiteedi teemal. Referendumite ja rahvaalgatuse puhul tuleb hoolega läbi mõelda, kuidas kaitsta vähemuse õigusi, et välistada nende põhiseaduslikke ja inimõigusi piiravad algatusi. Neid ettepanekuid praegu me valimisprogrammidest ei leia. Ilmselt oleks mõistlik tekitada ka referendumite «hea tava», mis on siduv ka kõigile parlamendierakondadele.
Eesti puhul ei tohi me kindlasti ära unustada geopoliitilisi julgeolekuriske. 25 000 kodaniku allkirja pole nii palju, et välistada täielikult võimalust, et me näeme algatusi «vene keel teiseks riigikeeleks», «õigeusu jõulud riigipühaks», «tühistada haridusreform» jne. Praeguses olukorras tundub see vähem reaalne, et selliste algatustega kohe välja tullakse, kuid rahulikumas olukorras ei saaks siin Venemaa mõjutustööd ja soovi referendumeid kasutades rahvusrühmade vahel pingeid külvata välistada.
Taas, meie naaber Läti on hoiatav näide. Läti korraldas aastatel 1991–2012 suisa üheksa referendumit. Pärast seda, kui 2012. aastal toimus referendum vene keelele riigikeele staatuse andmise küsimuses, muudeti seadust ja Läti poliitilises eliidis tekkis üsna suur skepsis referendumidemokraatia suhtes, sest nähti selle julgeolekupoliitilisi ohukohti.

Mõõdukus on hea ka demokraatias

Kuigi rahvaalgatusel ja otsedemokraatial on teatud eeliseid suurendamaks seni võõrandunud kodanike usku demokraatia toimimisse, siis see positiivne efekt võib jääda pigem mõõdukaks. Eesti kontekstis võib tihe referendumite korraldamine tuua mitmeid lisaprobleeme, nagu langev valimisaktiivsus, võimuparteide veelgi suurem võimestamine, ühiskondliku polariseerituse kasv ja julgeolekupoliitilised riskikohad Venemaa mõjutustegevuse osas.

Demokraatia arengud naaberriikides mõjutavad oluliselt Eesti julgeolekukeskkonda. Fotol Valgevene demokraatia toetajad Vabaduse väljakul 2020. aastal.
Mihkel Maripuu

See ei tähenda, et rahvaalgatus ja referendum kui instrument tuleks välistada eos, kuid me peame olema teadlikud ka selle võimalikest varjukülgedest. Selles osas on Keskerakonna ettepanek panustada otsedemokraatia kõrval ka arutlevasse (arutlev hääletamine, kaasav eelarve) osalusdemokraatiasse (osalusveebid ja planeerimistöötoad) ning kodanikuharidusse asjakohasem, sest kõik eelnimetatud tugevdavad demokraatiat koos ja kombinatsioonis, mitte et referendumid ja rahvaalgatus eraldi võttes oleks imerelv. Küll eksib Keskerakond terminiga: otsedemokraatia on referendumitel ja rahvahääletustel põhinev, kõik ülejäänud (osalusveebid, arutlev hääletamine, planeerimistöötoad ja kaasav eelarve) on arutleva ja osalusdemokraatia instrumendid.
Eesti kontekstis võib tihe referendumite korraldamine tuua langeva valimisaktiivsuse, võimuparteide veelgi suurema võimestamise ning julgeolekupoliitilised riskikohad Venemaa mõjutustegevuse osas.
Kokkuvõtlikult nimetavad erakonnad oma programmides Eesti demokraatia jaoks olulisi probleeme ja kitsaskohti, nagu erakondade roll ja rahastamine, parlamendi allakäik ja täitevvõimu dominant, poliitilise osaluse ergutamine jne. Paraku on aga mitmed pakutud lahendused poolikult läbimõeldud ja isegi meie lähimates naaberriikides (nt Lätis) sellisel kujul läbi kukkunud või hoopis probleeme juurde tekitanud. Et osalusdemokraatia toimib kõige efektiivsemalt kohalikul tasandil, siis ootaks parteidelt selles valdkonnas asjalikumat panust tulevikus toimuvate kohalike omavalitsuste valimiste programmidesse.


Ukrainas pole president Zelenski sugugi nii armastatud kui välismaal – tema toetus oli enne Vene sissetungi ülimadal ja tal on siiani palju vastaseidVenemaa sissetungile eelnenud nädalatel olid Ukraina kõrged opositsioonipoliitikud ja endised ministrid pettunud. Nad olid palunud president Volodõmõr Zelenskil nendega kohtuda – midagi, mida ta ei olnud teinud pärast peaaegu kaks aastat varem toimunud valimisi.
Samuti kutsusid nad teda mitme kuu jooksul üles suurendama riigi relvajõudude rahastamist, nõudes Ukraina reservväelaste ettevalmistamist, kuna Ameerika hoiatused sissetungi kohta tugevnesid – Zelenski pidas sissetungi aga jätkuvalt ebatõenäoliseks. Opositsioon soovis intensiivset sõja planeerimist, sealhulgas tsiviilkaitse korralduste koostamist ja avaldamist, et inimesed teaksid, mida teha, kui relvad mürisevad, vahendab Politico.
„Ukraina on lõksus riigijuhiga, kes ei mõtle strateegiliselt,” ütles liberaalse ja Euroopa-meelse Holose partei liige Lesia Vasõlenko viis päeva enne sissetungi.
„Ma arvan, et see on asi, milles teda hiljem süüdistatakse. See ei tähenda kõigeteadmist. See seisneb selliste asjatundjate tõrjumises, kes teaksid, milliseid küsimusi esitada, ja suutmatuses värvata nõustajaid, kes suudavad vastu vaielda ja vaidlustada, ning me võime selle eest lõivu maksta,” märkis ta.
Loomulikult on Zelenski eksimused – nagu Vasõlenko ja paljud teised opositsioonisaadikud neid näevad – nüüdseks andeks antud, kuid neid pole unustatud. Ja need väärsammud on sõjajärgse Ukraina murede aluseks. Nad näevad mustrit, mis muutub veelgi murettekitavamaks, kui relvad vaikivad, väites, et presidendi kui lõvisüdamega sõjaaegse juhi tugevused ei sobi rahuajale.
Sõda ei ole aidanud kuidagi leevendada Zelenski kannatamatust valitsemise keerukuse või institutsioonide suhtes, mis ei liigu nii kiiresti kui ta sooviks või ei joondu piisavalt kiiresti tema järgi. Ta eelistab suurt pilti, eirab üksikasju ja talle meeldib toetuda kitsale sõprade ringile.
Kuid kuigi praegu kiidetakse koomikuks saanud presidenti – teda peetakse suisa kangelaseks – tema inspireeriva sõjaaegse retoorika, lummava oraatorivõime ja oskuse eest vallutada publiku südamed Washingtonist Londonini ja Brüsselist Varssavini, oli Zelenski toetus hääbumas enne Venemaa sissetungi. Vähesed pidasid võimalikuks, et ta 2024. aastal uuesti tagasi valitakse, kuna tema toetus langes kivina – 2021. aasta lõpuks oli tema reiting vaid 31 protsenti.
Ta oli lubanud palju – ilmselt liiga palju –, kuid saavutanud vähe.
„Ukrainal on kaks peamist probleemi: sõda Donbassis ja hirm investeeringute tegemise ees,” ütles Zelenski vahetult pärast valimisvõitu. Kuid tema korruptsioonivastased jõupingutused takerdusid ja jäid venima, samas kui lubadus lahendada Donbassi probleem ei jõudnud kuhugi. Ja tema varajases innukuses sõlmida rahukokkulepe Venemaa presidendi Vladimir Putiniga, kes keeldus maha istumast, kritiseerisid mõned Zelenskit, et ta lootis liiga palju oma veenmisvõimele ja karismale.
„Ta arvas, et rahu on lihtne luua, sest peate vaid Putinile silma vaatama ja temaga siiralt rääkima,” ütles rahvasaadik Mõkola Kniažitski.
„Ta sai presidendiks ilma poliitilise kogemuse ja riigistruktuuride juhtimise kogemuseta. Ta arvas, et riigi juhtimine on tegelikult lihtne. Sina teed otsuseid ja need tuleb ellu viia,” ütles Kniažitski. Ja kui asjad läksid valesti, oli tema reaktsioon alati „süüdi on eelkäijad, kes tuleb vangi panna”, ütles Kniažitski.
Ometi on Zelenski muutumine pettumust valmistavast rahuaja juhist – prantsuse avaliku intellektuaali Bernard-Henri Lévy hüperboolsete sõnadega – vaba maailma „uueks, nooreks ja suurepäraseks eestvedajaks” – see on olnud jahmatav.
Isegi kodumaised kriitikud võtavad tema kui suurepärase suhtleja tugevate külgede ees mütsi maha: tema igapäevased pöördumised ukrainlaste poole on neid rahustanud, andnud suuna ja tõstnud moraali isegi siis, kui meelsus arusaadavalt kõigub. Nad tunnistavad, et tõenäoliselt päästis ta riigi, lükates tagasi USA välisministri Antony Blinkeni pakkumise Kiievist välja sõita.
„Temast on saanud veenev juht,” ütles Atlandi Nõukogu vanemteadur ja peagi ilmuva raamatu „Battleground Ukraine: From Independence to the Russian War” (tõlkes: Lahinguväli Ukraina: iseseisvusest kuni Vene sõjani) autor Adrian Karatnõtski. Tema sõnul käivad Zelenski tugevad küljed suhtlejana ajaga kaasas. „Ta oskab hästi avalikku arvamust suunata, kuid nüüd on ta tõhusam, sest riik on palju ühtsem ja kindlam oma identiteedi, huvide ja eesmärkide poolest. Ta on ikka sama mees, kes ta oli – näitleja ja esineja –, kuid see teeb temast ideaalse sõjajuhi, sest ta suudab kehastada avalikku impulssi,” lisas ta.
Kuid kui taastub tavaline poliitika ja avalikkus pole enam ühtne, on Zelenski ebakindel juht, kes muudab stsenaariumi ja sõnastab lugu uuesti, et järgida avaliku arvamuse kapriise. „Kui avalik eesmärk on selge, on tal suur jõud ja sõja ajal on tal selja taga riigi absoluutne võim. Aga kui vanker muutub taas kõrvitsaks, peab ta hakkama saama hoopis teistsuguse maailmaga,” lõpetas Karatnõtski.
Ja see maailm pole tegelikult kuhugi kadunud.
Sisepoliitiline kriitika kasvab – kuigi rahvusvaheline meedia on seda vähe märganud, olles endiselt vaimustatud Zelenski karismaatilisest veetlusest ja vaimustuses tema lihtsast loost Taaveti ja Koljati kohta.
Samal ajal kasvab ülemraada – riigi parlamendi – frustratsioon ning seadusandjad kurdavad, et valitsus, mis oli juba enne sõda järelevalve suhtes kannatamatu, väldib seda peaaegu täielikult, jättes nad tähelepanuta. Zelenski on opositsiooni tippjuhtidega kohtunud vaid korra pärast Venemaa sissetungi – ja seegi oli peaaegu aasta tagasi.
„Raada poolt ministrite küsitlemise tavast on loobutud,” ütles opositsioonisaadik Ivanna Klõmpuš-Tsintsadze, kes on partei Euroopa solidaarsus liige ja endine peaministri asetäitja endise presidendi Petro Porošenko eelmises valitsuses.
„Sõjaaeg nõuab kiireloomuliste otsuste kiiret vastuvõtmist ja lühendatud menetlusi. Ja see on omamoodi arusaadav,” ütles ta. „Kuid me näeme, et otsused tsentraliseeritakse ja koonduvad üha vähemate isikute kätte ning see mõjutab poliitiliste jõudude tasakaalu ja [see] kahjustab valitsemissüsteemi, mida me püüame arendada, ja meie demokraatlike institutsioonide tugevdamist kooskõlas ELi lähenemiskriteeriumidega.
Klõmpuš-Tsintsadze on mures, et hiljutine korruptsioonivastaste vahistamiste laine oli pigem suitsukate veebruaris toimuva EL-Ukraina tippkohtumise eel – ja seda võidakse kasutada võimalusena võimu veelgi tsentraliseerida. „Kui keegi arvab, et võimu tsentraliseerimine on vastus meie väljakutsetele, siis ta eksib,” lisas ta. „Ma arvan, et on oluline väga tähelepanelikult jälgida, kuidas korruptsioonivastased juhtumid arenevad, kas toimub läbipaistev uurimine ja kas järgitakse täpselt õigusriigi põhimõtet.”
Kniažitski sõnul ei tohiks me unustada tõsiasja, et Zelenski on populistlik poliitik ja tal on sellega seoses isiksusekesksed puudused. Opositsioonilist rahvasaadikut rõõmustab aga see, kuidas Ukraina kodanikuühiskond on sõja ajal õitsele puhkenud, kuidas kohalikud omavalitsused on sõjaaegse vabatahtliku tegevuse ja vastastikuse abistamise tõttu tugevnenud ning kuidas on hakkama saanud mõned riigiorganid – eelkõige raudtee ja energiasektor.
Just see – koos konflikti tekitatud tugeva rahvusliku ühtekuuluvustundega – moodustab tugeva sõjajärgse Ukraina aluse, ütles ta.


Ukrainlastel läksid vallaga suusad ristiKogula endises hooldekodus elavate sõjapõgenike ja vallavalitsuse vahel tekkis arusaamatus riigi antud üüritoetuse kasutamise küsimustes. Ukrainlased süüdistavad vallavõime pettuses.“Peame juhtunut pettuseks ja nõuame alalise eluaseme eest edasiseks tasumiseks selle raha täies ulatuses tagastamist,” seisab kollektiivses kaebuses, mille Kogula ukrainlased saatsid veebruari keskel Saaremaa vallavalitsusele.
Tüliõunaks on igale sõjapõgenike perele alalise elukoha üürimiseks ette nähtud riiklik 1200-eurone üüritoetus, mida aga Kogula elanikud ei näinudki. Kõigepealt lubati ukrainlastel ajutiselt Kogulas peatuda alates eelmise aasta maikuust kuni aasta lõpuni, kuid nüüd peavad nad hiljemalt märtsi lõpuks valima, kas asuda elama Sõmera üüripinnale või üürida pind vabaturult.

Teist korda ei anta

“Seepärast ongi päevakorda kerkinud uuesti üüritoetuse küsimus, mida teist korda kahjuks vormistada ei ole võimalik. Sellest ka ilmselt elanike pahameel,” selgitab Saarte Häälele vallavalitsuse sotsiaalosakonna juhataja Piret Tenno.
Aga kuhu siis Kogula sõjapõgenike üüritoetus kulus? Piret Tenno sõnul olid Kogulasse asunud põgenikud ühed esimestest tähtajalise üürilepinguga elama paigutatud elanikud. Sestap taotles vallavalitsus iga sõlmitud lepingu osas tehtud kulude katmiseks riigilt üüritoetust.
“Kõikide elanikega vormistas sotsiaaltöötaja üüritoetuse nende endi juuresolekul. Seda, kuidas nad tol hetkel selle toetuse tähendusest aru said, on raske kindlaks teha, kuid asjaolusid neile kindlasti selgitati,” räägib Piret Tenno.
Eelmisel kevadel ei teadnud Tenno sõnul keegi, kui kaua sõda kestab või kui pikaks ajaks keegi kavatseb Kogulasse elama jääda.

Riina Allik
Maanus Masing / Saarte Hääl

Takkajärgi aga arvavad ukrainlased, et vald on eksinud, kui kasutas riigi antud hüvitist Kogula pindade remondiks ja ettevalmistamiseks. “Sõjapõgenike arusaam on, et hüvitise kasutus on nende otsustada,” ütleb abivallavanem Riina Allik.

Remondiks ja mööbliks

Ta kinnitab, et vallavalitsus kasutas hüvitist sõjapõgenikele mõeldud ruumide remontimiseks ja mööbliga sisustamiseks.
“Võimalik, et vallavalitsus oleks saanud hüvitise põhimõtet ja kasutamist konkreetses olukorras sõjapõgenikele toona paremini selgitada, kuid selles osas me veel selgitame asjaolusid,” lisab ta. Kogula üürnikud aga väidavad oma pöördumises, et tegid kõik remonditööd eluruumides ise ja oma kuludega. Sestap väidavad nad, et kõigilt maja elanikelt, ka neilt, kellega üürilepingut ei sõlmitud, nõuti alusetult 1200 eurot. Nad lisavad, et üürilepingus on pealegi kirjas, et üürnikud ei pea kandma mingeid lisakulusid.
Vallaametnikud aga kinnitavad, et ühekordset hüvitist on võimalik maksta üürileandjale või kellelegi teisele, kes on teinud eluruumiga seotud kulutusi, või kasutada üüritasude ettemaksuks. See, kas toetus kantakse üürnikule või üürileandjale, on kokkuleppeline.
“Vald üürileandjana omas õigust saada läbi üüritoetuse tehtud kulutused kaetud,” kinnitab Tenno. “Samas on vald kahte peret, kes kaebuse esitasid, korteri tagatisraha osas eraldi toetanud.”


Konkurendid süüdistavad Isamaad maksumaksja raha eest kampaania tegemisesLaupäeva pärastlõunal kihas Türi spordihoone lastest, kes olid tulnud batuutidele kargama, akuautodega sõitma ja niisama lustima. Koos vanematega viibis perepäeval ligi 700 inimest.Kui ürituse reklaamis oli kirjas, et seda korraldavad Türi noortekeskus ja Batuudiparadiis, siis kohapeal selgus, et üks pool on ka erakond Isamaa, kes tegi lasteüritusel valimiskampaaniat. Kohal olid Isamaa nimekirjas Järva- ja Viljandimaalt riigikokku kandideerivad Helir-Valdor Seeder, Ründo Mülts ja Sulo Särkinen.
See, et üks partei kaaperdas perepäeva, ajas harja punaseks pikaaegsel poliitikul Jaanus Marrandil ja Eesti 200 ridades riigikokku pürgival Kadri Paasil.
Mõlemad saatsid Järva Teatajale arvamusloo, kus mõistid hukka, et erakond kasutab valimiskampaaniaks maksumaksja raha.
Kadri Paas teatas, et saatis avalduse ka erakondade rahastamise järelevalvekomisjonile. «Sellal kui riigikokku kandideerivate erakondade liikmed Viljandi turul valijatega vestlesid, tegi Isamaa eesotsas partei esimehe Helir-Valdor Seederiga Türi valla maksumaksja kulul kevadpealinnas partei kampaaniaürituse,» pahandas ta. «Türi noortekeskuse FB annad teada, et 25. veebruaril on kohalikus spordikeskuses perepäev, korraldajateks olevat Türi noortekeskus ja üks eraettevõte. Targu jäetakse mainimata, et tegemist on nii vormiliselt kui sisuliselt erakondliku kampaaniaüritusega.»
Ka Jaanus Marrandi hinnangul on väga segane, kes perepäeva korraldas. «Türil reklaamiti seda välja kui Türi noortekeskuse ehk siis valla maksumaksja rahaga tehtud üritust. Facebookis kuulutas aga Isamaa erakonna esimees, et «Isamaa korraldas Türi õnnestunud perepäeva, kus osalesid sajad inimesed ja Isamaa on see, kes hoolib peredest». Otse loomulikult tekkis seetõttu huvi, mis asjaga siis ikkagi tegu oli. Üsna väikese pärimise peale selguski, et tegemist oli tõepoolest üritusega, kus esinesid Isamaa esimees Helir Valdor Seeder, nagu ka Türi noortekeskuse juhataja Sulo Särkinen ja Ründo Mülts, kes kõik valimistel kandideerivad. Jagati valimisreklaami ja tutvustati ennast,» kirjutab Marrandi.
Marrandi selgitas, et perepäevale lisab vürtsi asjaolu, et alles hiljuti on Isamaa eraldanud riigikogu katuseraha kaudu just Türi perepäeva tarbeks maksumaksja raha.
«Vaat selline asjade käik on juba otsene seaduserikkumine, sest erakondade valimiskampaaniate rahastamine avaliku ja ettevõtete rahaga on keelatud. See on keelatud reklaam!» ütleb Marrandi. «Mina ei ole politseiuurija ega kohtumõistja, aga minu kogemuste pagasisse kuulub neljaaastane töö riigikogu korruptsioonivastase erikomisjoni esimehena. Seetõttu on mul tulnud päris palju erakondade rahastamise teemadega kokku puutuda. Ja see siin ei ole õige asi ning vajab ühemõtteliselt politsei ja erakondade rahastamise järelvalvekomisjoni uurimist.»
Sulo Särkinen ütles Järva Teatajale, et Marrandi ja Paasi arvamuslugu on valesüüdistused ning ta lükkab need ümber. «25. veebruaril olnud perepäeval ei kasutatud sentigi ei Türi valla raha ega riigi toetusraha. Seda korraldas ja seda rahastas eraettevõtja, kes pakkus Isamaa erakonnale tasu eest reklaamivõimalust ja seda me ka kasutasime,» selgitas ta.
Särkinen tunnistas, et tegi vea, kui pani ekslikult Facebookis ürituse kaaskorraldajaks Türi noortekeskuse.
«Kinnitan, et Türi noortekeskus ei olnud selle ürituse korraldaja ja avalikku raha selle ürituse korraldamiseks ei kasutatud. Mis puudutab riigi toetusraha (katuseraha), siis selle toel korraldatakse suvel Türil hoopis teist pereüritust, millel pole poliitikaga mingit seost,» lausus ta.
Särkinen lisas, et Türi inimesed seostavad teda suurel määral noortekeskusega, seega kui Sulo korraldab, siis Türi noortekeskus korraldab ja vastupidi. «Näen iga päev vaeva, et tuua Türi valda kui mõnusat elupaika Eestimaa kaardile. Samuti reklaamides Türi Elamusparki, Jüriöö jooksu, perefestivali meedias, kasutan sissejuhatavalt «Kevadpealinnas Türil…», mis toob fookusse Türi ja selle head omadused,» selgitas ta.
Särkinen ütles, et on 15 aasta jooksul kirjutanud üle saja projekti ja rahastuse on saanud neist üle 90 protsendi. «Projektide kirjutamine, ürituste korraldamine eeldab teadmisi projektifondi määrustest, rahastuse kasutamise abikõlblikkusest ja paljust muust. Seega uurin ja mõtestan alati lahti projekti sisu, vajalikkuse ja tõhususe meie piirkonna elanikele,» lausus ta.
Särkinen märkis veel, et projektide elluviimisel ja aruandluse koostamisel pöörab ta palju tähelepanu selle korrektsusele. «Iga projektiga panen ju ennast kui esitajat ja allkirjastajat otseselt vastutavaks. Kokkuvõtvalt korraldan ja teen asju vastutustundlikult,» sõnas ta.


Isamaaline moosivargus kevadpealinnasSellal kui riigikokku kandideerivate erakondade liikmed Viljandi turul valijatega vestlesid, tegi Isamaa eesotsas partei esimehe Helir-Valdor Seederiga Türi valla maksumaksja kulul kevadpealinnas partei kampaaniaürituse.Siinkirjutaja vaatas Järva Teataja fotogaleriist Türi spordikeskuses olnud «Isamaa korraldatud perepäeva» - Seederi tsitaat tema näoraamatust - pilte ega suutnud oma silmi uskuda. Perepäeva avalikes kanalites välja reklaaminud Türi noortekeskus on täielikult Türi vallale kuuluv asutus. Noortekeskuse juht on hiljuti Isamaaga liitunud Türi vallavolikogu liige Sulo Särkinen. Türi noortekeskuse FB annab teada, et 25. veebruaril on kohalikus spordikeskuses perepäev, korraldajad olevat Türi noortekeskus ja üks eraettevõte. Targu jäetakse mainimata, et tegemist on nii vormiliselt kui ka sisuliselt erakondliku kampaaniaüritusega.Järva Teataja fotodelt võib näha, kuidas Seeder ja Ründo Mülts jagavad perepäevale tulnutele erakonna meeneid, spordikeskuse seinad on kaetud partei plakatitega. Kui niinimetatud perepäevale tulnu saabus, anti talle otsemaid Isamaa kummist käevõru. Ürituse alguses pidas partei esimees Seeder kõne, sõna võttis ka noortekeskuse riigikokku kandideeriv juht.Olgu öeldud, et avalikku raha partei valimiskampaania hüvanguks kasutada on keelatud. Erakonnaseadus ütleb üheselt: «Erakonnal on keelatud kasutada erakonna või erakonna nimekirjas kandideeriva isiku valimiskampaania läbiviimiseks või selle teostamiseks avalikke vahendeid. Valimisliidul, üksikkandidaadil, erakonna nimekirjas kandideerival isikul ja valimisliidu nimekirjas kandideerival isikul on keelatud oma valimiskampaania läbiviimiseks või selle teostamiseks kasutada avalikke vahendeid. Avalikud vahendid käesoleva paragrahvi tähenduses on riigieelarvelised ja kohaliku omavalitsuse eelarvelised vahendid.»Üle-eelmise aasta oktoobris saatis toonane justiitsminister reformierakondlane Maris Lauri kooskõlastusringile väljatöötamise kavatsuse, mille alusel üritati hakata muutma erakonnaseadust. Tollal oli plaanis võtta luubi alla nii avaliku raha kasutus, erakondade rahastamise järelevalvekomisjoni võimalused oma järelevalvet teha kui ka riigieelarvest makstava toetuse vähendamise meede. «Avalike vahendite kasutamine peab olema keelatud, sõltumata sellest, kas neid kasutatakse valimiskampaaniaks või muuks poliitiliseks tegevuseks. Puudub vajadus seostada avalike vahendite kasutamise keeldu spetsiifiliselt just valimiskampaaniaga,» selgitas Lauri.President Toomas Hendrik Ilves ütles aastaid tagasi valdade ja linnade päeva avamisel peetud kõnes, et kohaliku võimu juht, ametnik ja volikogu liige - antud juhul volinik Särkinen - peab ametialase tööga hakkama saamise kõrval pakkuma ka moraalset eeskuju. «Ta on võimu visiitkaart. Ma ei pea silmas vaid neid juhtumeid, kus kohaliku võimu ametnikku süüdistatakse altkäemaksu või pistise võtmises. Ka omavalitsuse raha kasutamine erakonna valimiskampaania hüvanguks on vargus, võimu ja ameti kuritarvitamine,» lausus Ilves.Kuigi eelmise valitsuse ajal algatatud erakonnaseaduse muutmise eelnõu ootas kooskõlastuse läbinult valitsusse ja sealt edasi riigikogusse saatmist, jäi see justiitsministeeriumisse toppama. Põhjus lihtne: Isamaa liikmest uus justiitsminister ei pea korruptsiooni, maksumaksja raha vargust, võimu ja ameti kuritarvitamist ega erakondade rahastamise teemat oluliseks.Isamaa minister on seda ka avalikult rahvusringhäälingule kinnitanud, öeldes, et iga valitsus lähtub tööplaani koostamisel eelkõige enda poliitilistest prioriteetidest, mistõttu võivadki varem koostatud eelnõud kõrvale jääda.KADRI PAAS, Eesti 200


Konkurendid süüdistavad isamaad maksumaksja raha eest kampaania tegemisesSULO SÄRKINEN: PEREPÄEVAL EI KASUTATUD SENTIGI EI TÜRI VALLA RAHA EGA RIIGI TOETUSRAHALaupäeva pärastlõunal kihas Türi spordihoone lastest, kes olid tulnud batuutidele kargama, akuautodega sõitma ja niisama lustima. Koos vanematega viibis perepäeval ligi 700 inimest.Kui ürituse reklaamis oli kirjas, et seda korraldavad Türi noortekeskus ja Batuudiparadiis, siis kohapeal selgus, et üks pool on ka erakond Isamaa, kes tegi lasteüritusel valimiskampaaniat. Kohal olid Isamaa nimekirjas Järva- ja Viljandimaalt riigikokku kandideerivad Helir-Valdor Seeder, Ründo Mülts ja Sulo Särkinen.See, et üks partei kaaperdas perepäeva, ajas harja punaseks pikaaegsel poliitikul Jaanus Marrandil ja Eesti 200 ridades riigikokku pürgival Kadri Paasil.Mõlemad saatsid Järva Teatajale arvamusloo, kus mõistid hukka, et erakond kasutab valimiskampaaniaks maksumaksja raha.Kadri Paas teatas, et saatis avalduse ka erakondade rahastamise järelevalvekomisjonile. «Sellal kui riigikokku kandideerivate erakondade liikmed Viljandi turul valijatega vestlesid, tegi Isamaa eesotsas partei esimehe Helir-Valdor Seederiga Türi valla maksumaksja kulul kevadpealinnas partei kampaaniaürituse,» pahandas ta. «Türi noortekeskuse FB annad teada, et 25. veebruaril on kohalikus spordikeskuses perepäev, korraldajateks olevat Türi noortekeskus ja üks eraettevõte. Targu jäetakse mainimata, et tegemist on nii vormiliselt kui sisuliselt erakondliku kampaaniaüritusega.»Ka Jaanus Marrandi hinnangul on väga segane, kes perepäeva korraldas. «Türil reklaamiti seda välja kui Türi noortekeskuse ehk siis valla maksumaksja rahaga tehtud üritust. Facebookis kuulutas aga Isamaa erakonna esimees, et «Isamaa korraldas Türi õnnestunud perepäeva, kus osalesid sajad inimesed ja Isamaa on see, kes hoolib peredest». Otse loomulikult tekkis seetõttu huvi, mis asjaga siis ikkagi tegu oli. Üsna väikese pärimise peale selguski, et tegemist oli tõepoolest üritusega, kus esinesid Isamaa esimees Helir Valdor Seeder, nagu ka Türi noortekeskuse juhataja Sulo Särkinen ja Ründo Mülts, kes kõik valimistel kandideerivad. Jagati valimisreklaami ja tutvustati ennast,» kirjutab Marrandi.Marrandi selgitas, et perepäevale lisab vürtsi asjaolu, et alles hiljuti on Isamaa eraldanud riigikogu katuseraha kaudu just Türi perepäeva tarbeks maksumaksja raha.«Vaat selline asjade käik on juba otsene seaduserikkumine, sest erakondade valimiskampaaniate rahastamine avaliku ja ettevõtete rahaga on keelatud. See on keelatud reklaam!» ütleb Marrandi. «Mina ei ole politseiuurija ega kohtumõistja, aga minu kogemuste pagasisse kuulub neljaaastane töö riigikogu korruptsioonivastase erikomisjoni esimehena. Seetõttu on mul tulnud päris palju erakondade rahastamise teemadega kokku puutuda. Ja see siin ei ole õige asi ning vajab ühemõtteliselt politsei ja erakondade rahastamise järelvalvekomisjoni uurimist.»Sulo Särkinen ütles Järva Teatajale, et Marrandi ja Paasi arvamuslugu on valesüüdistused ning ta lükkab need ümber. «25. veebruaril olnud perepäeval ei kasutatud sentigi ei Türi valla raha ega riigi toetusraha. Seda korraldas ja seda rahastas eraettevõtja, kes pakkus Isamaa erakonnale tasu eest reklaamivõimalust ja seda me ka kasutasime,» selgitas ta.Särkinen tunnistas, et tegi vea, kui pani ekslikult Facebookis ürituse kaaskorraldajaks Türi noortekeskuse.«Kinnitan, et Türi noortekeskus ei olnud selle ürituse korraldaja ja avalikku raha selle ürituse korraldamiseks ei kasutatud. Mis puudutab riigi toetusraha (katuseraha), siis selle toel korraldatakse suvel Türil hoopis teist pereüritust, millel pole poliitikaga mingit seost,» lausus ta.Särkinen lisas, et Türi inimesed seostavad teda suurel määral noortekeskusega, seega kui Sulo korraldab, siis Türi noortekeskus korraldab ja vastupidi. «Näen iga päev vaeva, et tuua Türi valda kui mõnusat elupaika Eestimaa kaardile. Samuti reklaamides Türi Elamusparki, Jüriöö jooksu, perefestivali meedias, kasutan sissejuhatavalt «Kevadpealinnas Türil...», mis toob fookusse Türi ja selle head omadused,» selgitas ta.Särkinen ütles, et on 15 aasta jooksul kirjutanud üle saja projekti ja rahastuse on saanud neist üle 90 protsendi. «Projektide kirjutamine, ürituste korraldamine eeldab teadmisi projektifondi määrustest, rahastuse kasutamise abikõlblikkusest ja paljust muust. Seega uurin ja mõtestan alati lahti projekti sisu, vajalikkuse ja tõhususe meie piirkonna elanikele,» lausus ta.Särkinen märkis veel, et projektide elluviimisel ja aruandluse koostamisel pöörab ta palju tähelepanu selle korrektsusele. «Iga projektiga panen ju ennast kui esitajat ja allkirjastajat otseselt vastutavaks. Kokkuvõtvalt korraldan ja teen asju vastutustundlikult,» sõnas ta."SÄRKINEN TUNNISTAS, ET TEGI VEA, KUI PANI EKSLIKULT FACEBOOKI ÜRITUSE KAASKORRALDAJAKS TÜRI NOORTEKESKUSE."Isamaa esimees Helir-Valdor Seeder jagas Türi valla perepäeval lastele partei meeneid. DMITRI KOTJUHTIIT REINBERG


Rohkem otsedemokraatiat ei tähenda suuremat sidusustANALÜÜSSeekordsetel riigikogu valimistel teevad erakonnad mitmeid demokraatia arendamise ettepanekuid, millest mõned loovad hoopis probleeme juurde.Erakondade valimisprogrammidest leiab valija ettepanekuid erakondade ja kampaaniate rahastamise muutmiseks, riigikogu võimestamiseks, nii erakondade suuruslävendi vähendamiseks kui ka rahvaalgatuse tugevdamiseks. Valdkonna teaduskirjandusele tuginevalt võib väita, et kohati lahendatakse valimislubadustega olematuid probleeme või luuakse uusi juurde, paari ettepanekut võiks aga tulevane riigikogu kindlasti tõsiselt kaaluda.Teaduskirjandusele tuginedes tuleks ettevaatliku huviga suhtuda Reformierakonna ja Eesti 200 lubadusse lõpetada erakondade kampaaniaja turunduskulude katmine riigieelarvest, mille vahendeid tuleks kasutada «poliitiliste alternatiivide läbitöötamiseks ja maailmavaateliste seisukohtade põhistamiseks». Erakondade riigieelarveline rahastamine on Euroopa demokraatiates kujunenud normiks. Üks viimaseid riike, mis selle sisse viis, oli meie naaberriik Läti 2012. aastal, varem rahastasid Läti parteisid oligarhid.Riikliku rahastamise puudusedErakondade riigieelarvelisel rahastamisel on teaduskirjanduse järgi kaks suurt plussi. Esiteks on sellel arvestatav potentsiaal vähendada korruptsiooniohtu, sest erakonnad pole enam niivõrd sõltuvad huvigruppide ja ettevõtjate annetustest, kellel reeglina on oma agenda, mille edendamiseks parteisid toetavad. Ometi ei tasu arvata, et riiklik rahastamine elimineeriks korruptsiooniohu täielikult, kuigi tagab ilmselgelt suurema kontrolli ja läbipaistvuse.Riiklik rahastamine loob erakondadele võrdsema stardipositsiooni: isegi kui suuremad erakonnad saavad enam toetust, saavad kõik parlamendierakonnad piisavalt subsiidiume, et keegi ei jää ressursside puudusel sisuliselt mängust välja. Turupõhisus erakondade rahastamisel viib paljus suurema ebavõrdsuseni.Riikliku rahastamise suurim puudus on nn kartellistumise efekt, kus riigilt toetust saanud parteidel tekib eelis võrreldes nendega, kes on parlamendist väljas. Vanadel parteidel on võimalik nii vaikiva kartellikokkuleppega (rahastame end riigi kulul ja korrastame enda jaoks ühiselt poliitturgu, tõrjudes välja uustulnukad) oma võimupositsiooni kindlustada.Jumet on Eesti 200 ettepanekul, et «riigieelarvelise toetuse baasosa jaguneb võrdselt kõigi riigikogu valimistel vähemalt 2% häältest kogunud erakondade vahel» ja tulemosa jaotub proportsionaalselt valimistel saadud kohtade arvuga. See muudaks praeguse rahastamise süsteemi võrdsemaks ning vähendaks kartellistumise tendentse, kus suured erakonnad on eelisseisundis. Võib kaaluda ka Saksa süsteemi, kus riiklik toetus on teatud määrani sõltuvuses muu hulgas parteide võimest koguda liikmemaksu ja saada annetusi.Kui ettevõtjate annetustest tulev raha ei muutu valdavaks, siis pole selles midagi halba, kui erakondadel on ikkagi teatud side majanduseliidiga. Kui see side täiesti kaob, siis ei saa ka oodata vastutustundlikku majanduspoliitikat.Sotsiaaldemokraatlik Erakond (SDE) ja Eesti 200 teevad ettepaneku seada kampaaniakuludele ülempiir. Kulutuste ülempiiri mõju osas pole poliitikateadustes konsensust. Osa poliitikateadlasi toob välja, viidates just mitmetele Lõuna-Euroopa riikide kogemusele, et on näha, see pole oluliselt vähendanud korruptsiooni ning püüdlusi neist piirangutest kõrvale hiilida.Väga palju uuringuid kampaaniakulude lae kohta pärineb just majoritaarsetest süsteemidest, kus pigem vaadatakse individuaalsete kandidaatide annetustele või kampaaniakulutustele seatud lagesid. Ometi sõltub palju sellest, kuhu kulutuste lagi seatakse: kõrge lagi võib tekitada kandidaatides ja erakondades survet kulutusi veelgi suurendada ning see annab annetusi edukamalt koguvatele valitsusparteidele teatud eelise. Liialt madal lagi aga suurendab korruptsiooniohtu ja initsieerib loomingulisi möödahiilimise võimalusi (Eestis nt K-kohukese juhtum 2005. aasta kohalike valimiste ajal).Äkki probleemi polegi?Kogemused proportsionaalsete valimissüsteemidega, kus sedasorti kulutuste lagi on mõnevõrra vähem levinud, viitavad sellele, et vähem korruptiivsetes riikides (nt Soome ja Belgia) ei pruugi kampaaniakulutuste ülempiiril olla erilist efekti, sest pigem loeb erakondade esindatus meedias ja muud valimiskampaania omapärad.Seega võib nende ettepanekute puhul pigem küsida, mis probleemi siin üritatakse lahendada? Eesti erakondade kampaaniakulud pole viimasel kümnendil enam nii hüppeliselt kasvanud kui varem, et oleks põhjust muretseda. Pigem on kampaaniad ise ja nende olemus oluliselt teisenenud (sotsiaalmeedia, veebikampaaniad jne). Praegust süsteemi muutes on oht, et kulutuste lagi seatakse liiga madalale ja probleeme tekitatakse juurde (möödahiilimise oht ja lisakohustused erakondade rahastamise järelevalve komisjonile (ERJK)). Liiga kõrge lagi aga tekitab parteidele nähtamatu surve oma kulutusi pigem kasvatada. Lõppkokkuvõttes võib algatus üldse märgatava (positiivse või negatiivse) efektita jääda, tekitades ERJK-le lihtsalt lisakohustusi juurde, samuti poliitilisi vaidlusi, kuhu konkreetsel hetkel lagi seada.SDE soovib langetada erakonna registreerimiseks vajaliku liikmete arvu 500-lt 300-le. Erakonnasüsteemide stabiilsuse ja piirangute ranguse vahel on uutes demokraatiates teatud seos: mida leebemad nõuded, seda suurem tõenäosus, et uutel parteidel on lihtsam süsteemi siseneda ning seda destabiliseerida. Parim näide on meie naabermaa Läti, kus erakonna asutamiseks piisab vaid 200 allkirjast, ning sealsete poliitikateadlaste arvates on need liialt lõdvad nõuded (siiski paljude muude tegurite kõrval) olnud üheks põhjuseks, miks me näeme Lätis ühte kõige ebastabiilsemat parteisüsteemi Euroopas. Lätis toob iga valimistsükkel parlamenti kaks-kolm uut parteid.Viimastest aastatest ei meenu ühtki juhtumit, kus jätkusuutliku erakonna loomine oleks jäänud liialt kõrge liikmeskonna lävendi taha. Ei Eesti 200, Parempoolsete ega Vabaerakonna kogemus ei kinnita, et 500 liikme nõue oleks oluliseks takistuseks - kui on ühiskondlik tellimus uue jõu järele, saadakse ka poole aastaga, või kiireminigi, nõutud arv liikmeid täis. Pigem näitab kogemus, et 500 liiget (ja varem 1000 liiget) pakkus erakondadele teatud arvestatava aluspõhja, millele hakata erakonnaorganisatsiooni edasi ehitama. See on Eesti erakonnasüsteemi oluliselt stabiliseerinud ning suunanud poliitikuid rajama pigem organisatsiooniliselt jätkusuutlikke erakondi, mitte organisatsiooniliselt nõrku projektiparteisid Reformierakond ja Keskerakond lubavad tõhustada riigikogu järelevalvesuutlikkust valitsuse üle. Keskerakond soovib riigikogulastele tugipersonali ning et kõik riigiasutuste juhid käiksid kord aastas riigikogu ees aru andmas. Need on olulised teemad.Kas parlamendi allakäik jätkub?Kontroll täitevvõimu üle ja parlamendi debateeriv roll on need, mida peavad vajalikuks arendada ka juhtivad parlamentarismi teoreetikud. Parlamentide nõrgenemine võrreldes täitevvõimuga on nimelt probleem peaaegu kõigis parlamentaarsetes lääne demokraatiates ja eriti on see süvenenud koos Euroopa Liidu mõju kasvuga. Ühenduse poliitikates on jäme ots valitsuste käes, parlamendid on üsna kõrvalised. Ometi on praeguste ettepanekute puhul segane, kuidas üritatakse parlamendi järelevalve ja ühiskondliku debati eestvedamise võimekust täpsemalt kasvatada. Samas on mõlemad parteid olnud riigikogus kolm kümnendit ja on varem suhtunud leigelt analoogilistesse algatustesse, kui need on tulnud teistelt erakondadelt või poliitikutelt.Minu ja kolleegide analüüs (Kalev, Lumi, & Saarts, 2023) näitab pigem, et selle asemel, et parlamendiliikmetele palgata nõunikud ning suurendada saadikute tugimeeskonda, võiks hoopis kaaluda seda, kuidas kasutada senisest efektiivsemalt ja sisukamalt parlamendi tugistruktuuri ja selle võimalusi. Meie analüüs näitab, et riigikogu tugistruktuur on praegu pigem alarahastatud ning selle potentsiaal jääb kohati poliitikakujundamises alakasutatuks. Kui tugimeeskonna kasv hakkab pakkuma lihtsalt sooje kohti partei noorliikmetele, siis ei tule siit soovitud kvaliteedihüpet. Pigem oleks mõistlik kasutada efektiivsemalt riigikogu tugistruktuuri ja üritada tuua parlamenti senisest enam valdkondlikku ekspertiisi väljastpoolt.Nii EKRE kui ka Keskerakond soovivad Eestis seadustada rahvaalgatuse õiguse, kus teatud arvu kodanike allkirjadest piisab, et parlament kas siis vastavat algatatud seaduseelnõu arutaks või algataks referendumi. EKRE ettepanek jääb liialt üldiseks, et aru saada, kui palju allkirju tarvis on. Riigikogu liige Jaak Valge (EKRE) on aga öelnud, et lävendiks võiks olla samuti 25 000 allkirja, nagu oli Keskerakonna ettepanek.Rahvaalgatuse ja otsedemokraatia puhul tuuakse poliitikateadustealases kirjanduses esile mitmeid plusse ja miinuseid. Otsedemokraatia ja rahvaalgatuse õigus võib suurendada nende kodanike usaldust ja poliitilist osalust, kes muidu on esindusdemokraatia institutsioonide suhtes skeptilisemad (ennekõike väiksema haridustasemega ja sissetulekuga ühiskonnagrupid). Rahvaalgatus võib tuua poliitilisse agendasse ka uusi teemasid, mis muidu jäävad poliitilise eliidi huviorbiidist välja või mida eliit ignoreerib. Vastupidiselt oodatule võivad otsedemokraatia algatused pigem laiendada vähemuste õigusi ja võimaldada neil endale olulisi teemasid tuua poliitilisse debatti.Miinustena on välja toodud, et liialt rohked referendumid viivad valimisaktiivsuse alla, juhul kui need ei toimu ülejäänud valimistega ühel ajal. Näiteks Šveitsis ja neis Ameerika Ühendriikide osariikides, kus on palju referendumeid, on ka üks madalaim valimisaktiivsus (parlamendivalimistel) lääne demokraatiates. Valijad lihtsalt väsivad. Seega, kui on püüd korraldada Eestis võimalikult palju referendumeid, ja seda lahus regulaarsetest valimistest, siis selle varjuküljeks saab kindlasti olema valimisaktiivsuse järkjärguline langus. Koos valimistega korraldatud referendumid võivad teatud juhtudel isegi valimisaktiivsust tõsta, kuigi ka mitte alati.Otsedemokraatia ei lisa usaldustRahvaalgatused ja referendumid siiski ei suurenda tingimata ühiskonna sidusust, sealhulgas kodanike usaldust demokraatlike institutsioonide ja poliitilise süsteemi vastu. Kuigi mõju võib olla mõningatel juhtudel positiivne, sõltub see väga palju ühiskondlik-poliitilises kontekstist. Seega, otsedemokraatia ja rahvaalgatused pole kindlasti imerelv, mis suurendaks kodanike usku demokraatiasse - otsedemokraatia positiivne mõju, kui ta on üldse olemas, kipub siin olema üsna mõõdukas.Rahvaalgatuste puhul on pigem oht, et esialgne entusiasm nendega välja tuua ning viia eelnõu parlamenti võib vaibuda, kui mitmed neist eelnõudest parlamendis maha hääletatakse ega jõuagi seaduseelnõuks ega vormu referendumiks.See võib usku demokraatiasse pigem õõnestada kui suurendada.Referendumid ja rahvaalgatused reeglina tugevdavad just võimuerakondade positsioone, mitte niivõrd ei võimesta opositsiooni, vähem organiseerunud kodanikegruppe või vähemusi. Seda näitab ilmekalt Šveitsi näide, kus võimuparteide algatatud referendumid tihti lõppevad nende võiduga ning kujunevad lihtsalt lisainstrumendiks, kuidas niigi mõjukad poliittoimijad (erakonnad ja mõjukad huvigrupid) saavad ühiskonnas veelgi mõjukamaks.Mõjukate ja hästi rahastatud huvigruppide mõju referendumitele ei tasu sugugi alahinnata, ning see räägib selgelt vastu sellele, et referendumid oleks justkui ehtsa ja spontaanse «rahva hääle» väljendus. Referendumitel on alati teatud eelis organiseerunud gruppidel, mitte lihtsalt amorfsel kodanikkonnal. Niisiis, kui me soovime, et meie erakonnad (eriti võimuerakonnad) ning mõjukad huvigrupid saaksid veelgi võimsamaks, siis on referendumid hea vahend selle saavutamiseks.Mõõdukus on demokraatias heaKuigi rahvaalgatusel ja otsedemokraatial on teatud eeliseid suurendamaks seni võõrandunud kodanike usku demokraatia toimimisse, võib see positiivne efekt jääda pigem mõõdukaks. Eesti kontekstis võib tihe referendumite korraldamine tuua mitmeid lisaprobleeme, nagu langev valimisaktiivsus, võimuparteide veelgi suurem võimestamine, ühiskondliku polariseerituse kasv ja julgeolekupoliitilised riskikohad Venemaa mõjutustegevuse osas.See ei tähenda, et rahvaalgatus ja referendum kui instrument tuleks välistada eos, kuid me peame olema teadlikud ka selle võimalikest varjukülgedest. Selles osas on Keskerakonna ettepanek panustada otsedemokraatia kõrval ka arutlevasse (arutlev hääletamine, kaasav eelarve) osalusdemokraatiasse (osalusveebid ja planeerimistöötoad) ning kodanikuharidusse asjakohasem, sest kõik eelnimetatud tugevdavad demokraatiat koos ja kombinatsioonis, mitte et referendumid ja rahvaalgatus eraldi võttes oleks imerelv. Küll eksib Keskerakond terminiga: otsedemokraatia on referendumitel ja rahvahääletustel põhinev, kõik ülejäänud (osalusveebid, arutlev hääletamine, planeerimistöötoad ja kaasav eelarve) on arutleva ja osalusdemokraatia instrumendid.Kokkuvõtlikult nimetavad erakonnad oma programmides Eesti demokraatia jaoks olulisi probleeme ja kitsaskohti, nagu erakondade roll ja rahastamine, parlamendi allakäik ja täitevvõimu dominant, poliitilise osaluse ergutamine jne. Paraku on aga mitmed pakutud lahendused poolikult läbimõeldud ja isegi meie lähimates naaberriikides (nt Lätis) sellisel kujul läbi kukkunud või hoopis probleeme juurde tekitanud. Et osalusdemokraatia toimib kõige efektiivsemalt kohalikul tasandil, siis ootaks parteidelt selles valdkonnas asjalikumat panust tulevikus toimuvate kohalike omavalitsuste valimiste programmidesse.Parlamendivalimiste aktiivsus Balti riikides 1990-2022Osalusrekordid pärinevad kõigil kolmel Balti riigil 1990. aastatest. Parim tulemus on Läti käes - 1993. aastal valis seal seimi 89,88 protsenti elektoraadist. Leedus ja Eestis langes valimisaktiivsus järsult 1990. aastate teises pooles, samas kui Lätis saabus suurem langus alles 2006. aasta valimistel. Eelmisel kümnendil tegi valimisaktiivsus Eestis väikese tõusu, samas kui Leedus ja Lätis oli selge langustrend.Seimi valimiste aktiivsus LeedusAllikas: International Institute for Democracy and Electoral Assistance"Kui ettevõtjate annetustest tulev raha ei muutu valdavaks, siis pole selles midagi halba, kui erakondadel on ikkagi teatud side majanduseliidiga.""Riikliku rahastamise suurim puudus on nn kartellistumise efekt, kus riigilt toetust saanud parteidel tekib eelis võrreldes nendega, kes on parlamendist väljas."TÕNIS SAARTS, Tallinna Ülikooli võrdleva poliitika dotsent


Võltsitud mesi eesti turul: tegu on pettuse ja tarbijate eksitamisegaPõllumajandus- ja toiduamet tuvastas mullu ühest Kreeta päritolu meest võõrsuhkruid. Toode kõrvaldati müügilt ja selle ostjatel on õigus kompensatsioonile.
Põllumajandus- ja toiduameti toiduosakonna peaspetsialisti Merle Laurimaa sõnul võeti 2022. aastal kauplustest ja hulgiladudest 20 meeproovi. Neli olid Eesti ja 16 välismaist päritolu meed. Võõrsuhkruid tuvastati ühel juhul.
„Nagu ka varasemal aastal, ei leitud lisasuhkruid Eesti meest, tegu oli välismaist päritolu tootega,“ selgitas Laurimaa. Võõrsuhkru lisamine on pettus, kus tarbijat eksitatakse. Antud toode kõrvaldati müügilt ja tarbijatel, kes on kõnealusest partiist endale tooteid soetanud, on õigus pöörduda kaupleja poole, kust toode osteti.
Võõrsuhkruid sisaldanud mesi:
Minos select Kreeta tüümianimesi 400 g, parim enne 20.02.2023, partii nr L2102203. Mee maaletooja oli Tyche Industries OÜ. Toode oli saadetud Eestisse Kreeka ettevõttest CANDIA NUTS S.A.
2020. aastal võeti 50 meeproovi mee autentsuse tuvastamiseks. Nendest nõuetele mittevastava tulemuse andis 8 proovi ehk 16% uuritud proovidest olid nõuetele mittevastavad. 2021. aastal võeti 49 meeproovi, millest nõuetele mittevastava tulemuse andis 10%, ning 2022. a võeti 20 meeproovi, millest nõuetele mittevastava tulemuse andis 5%.
Meele ei tohi lisada suhkruid, sest vastavalt mee määrusele on mesi looduslik magus aine, mida toodavad mesilased (Apis mellifera) taimede nektarist ning elusate taimeosade ja neist toituvate putukate eritistest, mida mesilased koguvad, seda endile eriomaste ainetega ühendades muundavad, kärjekannudesse paigutavad, seal kuivatavad ja ladustavad ning lõpuks sinna küpsema ja valmima jätavad.
Lisaks tohib meele, mida turustatakse mee nimetuse all või kasutatakse toidu koostises, lisada üksnes mett. Seega ei tohi toodet, mis pole puhas mesi, üldse mee nimetuse all turustada.


Veebikelm sai ohvrilt kätte üle 7000 euroTALLINN, 28. veebruar, BNS - Seni tabamata veebikelm tüssas Narvas elavat meest enam kui 7000 euroga.
Politseisse pöördunud kannatanu sõnul oli ta saanud näiliselt politseist ja Swedbankist telefonikõne, milles anti märku kahtlastest tehingutest tema pangakontol. Probleemide kõrvaldamiseks paluti mehel sisestada PIN- koodid, kirjeldas Ida prefektuuri pressiesindaja kelmust.
Mees siseneski panka ning kandis raha etteantud pangakontole. Esialgne kahju on 7300 eurot. Kelmusjuhtumi üksikasju selgitab politsei kriminaalmenetluses.
Tallinna toimetus, +372 610 8832, sise@bns.ee
Baltic News Service


Kuidas Isamaa meile avaliku rahaga «kosja» tuliEelmisel laupäeval oli Türil tore perepäev, kust käis läbi mitusada inimest. Nagu ikka tervele perele midagi pakkuvad üritused, meeldis see kindlasti kõigile. Tunnistan aga, et ma ei saanud mitte kuidagi selle ürituse Facebooki postituse juurde südamekest panna.Muidugi mitte selle pärast, et mulle ei meeldiks pereüritused või selle korraldajad. Lihtsalt ma ei suutnud esiteks aru saada, kes siis selle ürituse korraldas. Türil reklaamiti seda välja kui noortekeskuse ehk siis valla maksumaksja rahaga korraldatud üritust. Facebookis kuulutas aga Isamaa erakonna esimees, et «Isamaa korraldas Türi õnnestunud perepäeva, kus osalesid sajad inimesed ja Isamaa on see, kes hoolib peredest».Otse loomulikult tekkis seetõttu huvi, mis asjaga siis ikkagi tegu oli. Üsna väikese pärimise peale selguski, et see oli tõepoolest üritus, kus esinesid Isamaa esimees Helir Valdor Seeder, nii nagu ka Türi noortekeskuse juhataja Sulo Särkinen ja Ründo Mülts, kes kõik valimistel kandideerivad.Jagati valimisreklaami ja tutvustati ennast. Egas midagi: minagi olen viie riigikogu valimiste kampaania ajal korraldanud meeleolukaid kontserte, tervisepäevi, eakate pidusid. Nii see käibki, aga erinevusena oleme alati reklaamis teatanud, et see on erakonna üritus ja loomulikult oleme kõik kulud ise kinni maksnud.Antud perepäeva puhul lisab vürtsi asjaolu, et alles hiljuti on Isamaa eraldanud riigikogu katuseraha kaudu just Türi perepäeva tarbeks maksumaksja raha. Ja praegugi teatab Isamaa kandidaat Sulo Särkinen Facebookis rõõmsasti, et «kohtume uuesti suvel järgmisel perepäeval», ja ühtlasi avaldab tänu Isamaale, kes üritust toetas.Kõiki asjaolusid vaadates tundub hoopis, et Türi vald, noortekeskus ja Eesti maksumaksjad on toetanud oma rahaga Isamaa valimisüritust. Vaat selline asjade käik on juba otsene seaduserikkumine, sest erakondade valimiskampaaniate rahastamine avaliku ja ettevõtete rahaga on keelatud. See on keelatud reklaam! Mina ei ole politseiuurija ega kohtumõistja, aga minu kogemuste pagasisse kuulub neli aastat tööd riigikogu korruptsioonivastase erikomisjoni esimehena. Seetõttu on mul tulnud päris palju erakondade rahastuse teemaga kokku puutuda.Ja see siin ei ole õige asi ning vajab ühemõtteliselt politsei ja erakondade rahastamise järelevalvekomisjoni uurimist.Ärge saage minust valesti aru: ma pean lugu kõigist toredatest üritustest ning ka Sulo Särkinen on minu arvates tore ja aktiivne mees, kes teeb noortega tublit tööd. Paraku ei tohiks keegi silmi kinni pigistada ka selliste toreduste puhul. Lihtsalt on tõsiasi, et demokraatia toimib alati ja kõigele ühtmoodi ning reeglite järgi, eriti veel valimiskampaania ajal.Kui pealkirjas vihjatud Pisuhänna näitemängus tuli Piibeleht Vestmanni tütrele kosja äia enda ettevõtte rahaga, siis see on lihtsalt üks naljakas episood. Avaliku rahaga «kosja tulek» on otseselt seaduserikkumine ja sellisel juhul on väärtuste kompass ikka väga paigast ära.Seda enam, et Sulo Särkineni on esitletud kui Türi uut võimalikku vallavanemat. On kehv lugu, kui oma karjääri peaks alustama nii, et aetakse segamini oma, valla ja erakonna rahakott.Mina küll loodan, et Türi vallas suudetakse asju näha nii, nagu näeb ette Eesti seadusandlus, ega õigustata ilmselgelt väärtuskonflikti läinud Isamaa erakonda.Seda enam, et ma ei suudaks kuidagi ette kujutada, et praegune vallavanem Kati Nõlvak oleks korraldanud valla raha eest (või siis katuseraha eest) pereürituse, kus oleks osalenud lahke naeratusega Lauri Läänemets ja teised kandidaadid. Milline torm sellest oleks tõusnud Türi volikogus, kus opositsioon peab pooletunniseid kõnesid juba üksnes eelnõude seletuskirja kirjavigade pärast. Ei saa olla nii, et «omade» puhul hakkab niinimetatud väärtuste kompass aiateibaid näitama, nagu magnetanomaalia puhul kompassidega ikka juhtub. Kui me ei taha esindada mingit kolkalikul ringkäendusel põhinevat «demokraatiat», siis ei tohiks võimuhuvi sellist anomaaliat tekitada."JA SEE SIIN EI OLE ÕIGE ASI NING VAJAB ÜHEMÕTTELISELT POLITSEI JA ERAKONDADE RAHASTAMISE JÄRELEVALVEKOMISJONI UURIMIST."JAANUS MARRANDI, Viiekordse riigikogu valimiste kampaaniakogemusega endine poliitik


Saaremaale jõudnud sõjapõgenikud süüdistavad valda pettusesTALLINN, 28. veebruar, BNS - Saaremaa Kogula endises hooldekodus elavate sõjapõgenike ja vallavalitsuse vahel tekkis arusaamatus riigi antud üüritoetuse kasutamise küsimustes ning ukrainlased süüdistavad vallavõime pettuses, kirjutab Saarte Hääl.
“Peame juhtunut pettuseks ja nõuame alalise eluaseme eest edasiseks tasumiseks selle raha täies ulatuses tagastamist,” seisab kollektiivses kaebuses, mille Kogula ukrainlased saatsid veebruari keskel Saaremaa vallavalitsusele.
Tüliõunaks on igale sõjapõgenike perele alalise elukoha üürimiseks ette nähtud riiklik 1200-eurone üüritoetus, mida aga Kogula elanikud ei näinudki. Kõigepealt lubati ukrainlastel ajutiselt Kogulas peatuda alates eelmise aasta maikuust kuni aasta lõpuni, kuid nüüd peavad nad hiljemalt märtsi lõpuks valima, kas asuda elama Sõmera üüripinnale või üürida pind vabaturult.
“Seepärast ongi päevakorda kerkinud uuesti üüritoetuse küsimus, mida teist korda kahjuks vormistada ei ole võimalik. Sellest ka ilmselt elanike pahameel,” selgitab Saarte Häälele vallavalitsuse sotsiaalosakonna juhataja Piret Tenno.
Tema sõnul olid Kogulasse asunud põgenikud ühed esimestest tähtajalise üürilepinguga elama paigutatud elanikud. Sestap taotles vallavalitsus iga sõlmitud lepingu osas tehtud kulude katmiseks riigilt üüritoetust.
“Kõikide elanikega vormistas sotsiaaltöötaja üüritoetuse nende endi juuresolekul. Seda, kuidas nad tol hetkel selle toetuse tähendusest aru said, on raske kindlaks teha, kuid asjaolusid neile kindlasti selgitati,” räägib Piret Tenno.
Eelmisel kevadel ei teadnud Tenno sõnul keegi, kui kaua sõda kestab või kui pikaks ajaks keegi kavatseb Kogulasse elama jääda.
Takkajärgi aga arvavad ukrainlased, et vald on eksinud, kui kasutas riigi antud hüvitist Kogula pindade remondiks ja ettevalmistamiseks. “Sõjapõgenike arusaam on, et hüvitise kasutus on nende otsustada,” ütleb abivallavanem Riina Allik Saarte Häälele.
Ta kinnitab, et vallavalitsus kasutas hüvitist sõjapõgenikele mõeldud ruumide remontimiseks ja mööbliga sisustamiseks. “Võimalik, et vallavalitsus oleks saanud hüvitise põhimõtet ja kasutamist konkreetses olukorras sõjapõgenikele toona paremini selgitada, kuid selles osas me veel selgitame asjaolusid,” lisab ta.
Kogula üürnikud aga väidavad oma pöördumises, et tegid kõik remonditööd eluruumides ise ja oma kuludega. Sestap väidavad nad, et kõigilt maja elanikelt, ka neilt, kellega üürilepingut ei sõlmitud, nõuti alusetult 1200 eurot. Nad lisavad, et üürilepingus on pealegi kirjas, et üürnikud ei pea kandma mingeid lisakulusid.
Vallaametnikud aga kinnitavad, et ühekordset hüvitist on võimalik maksta üürileandjale või kellelegi teisele, kes on teinud eluruumiga seotud kulutusi, või kasutada üüritasude ettemaksuks. See, kas toetus kantakse üürnikule või üürileandjale, on kokkuleppeline.
“Vald üürileandjana omas õigust saada läbi üüritoetuse tehtud kulutused kaetud,” kinnitab Tenno. “Samas on vald kahte peret, kes kaebuse esitasid, korteri tagatisraha osas eraldi toetanud.”
Tallinna toimetus, +372 610 8832, sise@bns.ee
Baltic News Service


Ukrainlased keerasid Saaremaa vallavalitsusega raha pärast tülliUued Uudised vahendavad järgneva uudise seetõttu, et see näitab eredalt, kuidas sõjapõgenikud muutuvad üliruttu pretensioonikateks külalisteks, kes hakkavad vastuvõtjaid süüdistama, samuti võib eeldada, et tüli tekitas mõni “inimõiguslane”, kes soovitas ukrainlastel nõudmisi esitama hakata.
BNS vahendab: Saaremaa Kogula endises hooldekodus elavate sõjapõgenike ja vallavalitsuse vahel tekkis arusaamatus riigi antud üüritoetuse kasutamise küsimustes ning ukrainlased süüdistavad vallavõime pettuses, kirjutab Saarte Hääl.
“Peame juhtunut pettuseks ja nõuame alalise eluaseme eest edasiseks tasumiseks selle raha täies ulatuses tagastamist,” seisab kollektiivses kaebuses, mille Kogula ukrainlased saatsid veebruari keskel Saaremaa vallavalitsusele.
Tüliõunaks on igale sõjapõgenike perele alalise elukoha üürimiseks ette nähtud riiklik 1200-eurone üüritoetus, mida aga Kogula elanikud ei näinudki. Kõigepealt lubati ukrainlastel ajutiselt Kogulas peatuda alates eelmise aasta maikuust kuni aasta lõpuni, kuid nüüd peavad nad hiljemalt märtsi lõpuks valima, kas asuda elama Sõmera üüripinnale või üürida pind vabaturult.
“Seepärast ongi päevakorda kerkinud uuesti üüritoetuse küsimus, mida teist korda kahjuks vormistada ei ole võimalik. Sellest ka ilmselt elanike pahameel,” selgitab Saarte Häälele vallavalitsuse sotsiaalosakonna juhataja Piret Tenno.
Tema sõnul olid Kogulasse asunud põgenikud ühed esimestest tähtajalise üürilepinguga elama paigutatud elanikud. Sestap taotles vallavalitsus iga sõlmitud lepingu osas tehtud kulude katmiseks riigilt üüritoetust.
“Kõikide elanikega vormistas sotsiaaltöötaja üüritoetuse nende endi juuresolekul. Seda, kuidas nad tol hetkel selle toetuse tähendusest aru said, on raske kindlaks teha, kuid asjaolusid neile kindlasti selgitati,” räägib Piret Tenno.
Eelmisel kevadel ei teadnud Tenno sõnul keegi, kui kaua sõda kestab või kui pikaks ajaks keegi kavatseb Kogulasse elama jääda.
Takkajärgi aga arvavad ukrainlased, et vald on eksinud, kui kasutas riigi antud hüvitist Kogula pindade remondiks ja ettevalmistamiseks. “Sõjapõgenike arusaam on, et hüvitise kasutus on nende otsustada,” ütleb abivallavanem Riina Allik Saarte Häälele.
Ta kinnitab, et vallavalitsus kasutas hüvitist sõjapõgenikele mõeldud ruumide remontimiseks ja mööbliga sisustamiseks. “Võimalik, et vallavalitsus oleks saanud hüvitise põhimõtet ja kasutamist konkreetses olukorras sõjapõgenikele toona paremini selgitada, kuid selles osas me veel selgitame asjaolusid,” lisab ta.
Kogula üürnikud aga väidavad oma pöördumises, et tegid kõik remonditööd eluruumides ise ja oma kuludega. Sestap väidavad nad, et kõigilt maja elanikelt, ka neilt, kellega üürilepingut ei sõlmitud, nõuti alusetult 1200 eurot. Nad lisavad, et üürilepingus on pealegi kirjas, et üürnikud ei pea kandma mingeid lisakulusid.
Vallaametnikud aga kinnitavad, et ühekordset hüvitist on võimalik maksta üürileandjale või kellelegi teisele, kes on teinud eluruumiga seotud kulutusi, või kasutada üüritasude ettemaksuks. See, kas toetus kantakse üürnikule või üürileandjale, on kokkuleppeline.
“Vald üürileandjana omas õigust saada läbi üüritoetuse tehtud kulutused kaetud,” kinnitab Tenno. “Samas on vald kahte peret, kes kaebuse esitasid, korteri tagatisraha osas eraldi toetanud.”
Nii võibki juhtuda, et varsti hakkavad sõjapõgenikud vastuvõtjariigiga kohut käima…


VIDEO I Martin Helme: “Meie teame, kuidas panna palgad kasvama”EKRE esimehe Martin Helme kõneles oma tuuril muu hulgas ka sellest, millest tuleb Eesti päästa: Eesti tuleb päästa vaesusest, Eesti tuleb päästa sõjast, päästa lokkavast korruptsioonist, samuti tuleb Eesti päästa liberaalsest diktatuurist. Eesti tuleb päästa ka venestamisest. EKRE on ainus, kes tahab, kes julgeb, kes oskab seda kõike teha.


VIDEO | Helme: ma söön oma kaabu ära, kui Porto Franco suhtes tuleb süüdimõistev otsus. Kallas: see pange kirjaPühapäevasel Delfi peaministrite debatil läksid Kallas ja Helme vaidlema Porto Franco toetamise teemal. Helme lubas süüdimõistva otsuse korral oma kaabu ära süüa.
Reformierakonna esimees Kaja Kallas ning EKRE esimees Martin Helme vaidlesid debatil koroonapiirangute ning riigipoolsete toetuste teemal, kui jutt jõudis Porto Franco kaasuseni.
Helme sõnas, et koroona ajal toetas EKREIKE valitsus tööturgu, ettevõtteid, tegid maksualandusi ning ajatamisi. „Majandus kasvas kriisieelsele tasemele kiiremini kui peaaegu üheski teises riigis ja selle kõige tagajärjeks oli väga hea maksulaekumine, mille [sina, Kaja Kallas] pärisid ja mille najal sa kaks aastat said õitseda,“ ütles Helme.
Kallas vastas Helme väidetele sellega, et Eesti tuli kriisist edukalt välja seetõttu, et ühiskonda hoiti avatuna. „Võrreldes teiste riikidega, kus olid väga ulatuslikud piirangud,“ ütles Kallas. „Jah, te tegite toetusi, aga me teame, et olid ka kriminaalasjad. Porto Franco näiteks - maja kesklinnas COVID-i olukorras - sai toetust ja see on põhjus, miks sinu enda nõunik on kriminaalasjaga kohtu all ja see on see, mida te toetasite,“ heitis Kallas Helmele ette.
Helme sõnas see peale, et Porto Franco on „kokku klopsitud poliitiline kaasus“. „Kust ei tule mitte kunagi mitte mingit süüdimõistvat otsust. Ma söön oma kaabu ära, kui tuleb,“ lubas Helme.
„See pange kirja. Ta sööb oma kaabu ära,“ vastas Kallas ning küsis, miks ei saanud teised ehitused ning kinnisvara sektor Porto Francoga sarnaselt toetust. „Ma mäletan väga hästi, kuidas kinnisvarasektor ütles, et see on korruptiivne ja lõpuks ta sai toetust, sest tal oli sinu ja Jüri Ratase telefoninumber,“ ütles Kallas.
Vaata täispikka peaministrite debatti siit.


Politico: Henrik Hololei sattus korruptsiooniskandaaliEuroopa transpordivolinik Henrik Hololei sai Politico andmetel Katari valitsuselt tasuta lennusõite ajal, mil ta pidas Katariga võimaliku lennutehingu üle läbirääkimisi.Brüsseli korruptsiooniskandaali suutis sattuda ka Eestist pärit transpordivolinik Henrik Hololei, kirjutab väljaanne Politico.
Nimelt sai Hololei Katari riigi kulul 9 äriklassilendu vahemikus 2015 - 2021. Sealjuures leidsid vähemalt kuus neist lennust aset ajal, mil Hololei pidi Katariga Euroopa Liidu nimel läbirääkimisi pidama.
Politico sai kommentaari Euroopa Komisjonilt, milles Hololeid kaitsti:«Kõik need väljatoodud sõidud.... olid autoriseeritud ja viidi läbi vastavuses kehtivatele reeglitele,» kommenteeriti komisjoni poolt. Samuti rõhutati komisjoni anonüümses kommentaaris, et võimalikke huvide konflikte analüüsiti, kuid ei leitud.
Hololei ei ole ainus kõrge Euroopa ametnik, kes on nn Katari korruptsiooniskandaalis vahele jäänud. Mitme teise ametniku puhul on tõendatud, et nad võtsid vastu Katarilt materiaalseid hüvesid, et siis Katari huve Euroopa Liidus kaitsta.
Politico tõi välja, et kui euroametnik Maria Arena tasuta lennud paljastati, astus too paari tunni jooksul oma ametist tagasi.


Politico: Henrik Hololei lendas tasuta Katari lennufirma äriklassis, samal ajal kui Brüssel pidas Katariga tähtsaid läbirääkimisiPolitico teabenõue avalikustab, et aastatel 2015–2021 lendas Euroopa Komisjoni transpordi peadirektor Henrik Hololei Qatar Airwaysiga tasuta äriklassis üheksal korral.
Euroopa Komisjon ja Katar sõlmisid 2021. aasta oktoobris kokkuleppe, mille järgi saab Qatar Airways ligipääsu Euroopa Liidu pea poole miljardi inimesega turule, samal ajal kui eurooplastele avaneb Doha lennujaam, millest on kujunenud üks olulisemaid lennukeskuseid kogu maailmas.


VANA KULD! Jüri Derkun: Eesti 200 jättis refide „elevandi“ tuppaAvaldame taas Jüri Derkuni kommentaari, mis ilmus esmakordselt 27. oktoobril 2021, kui oli selgunud  Reformierakonna, Eesti 200, Vali Viimsi/sotside ja Isamaa koalitsiooni loomise plaan.
Eesti 200 läks valimistele lipukirjaga „Viimsi vajab muutust!“. Ning juba nädalapäevad pärast valimistulemuste selgumist löönud käed just nendega, kellele valimiskampaanias vastanduti.
Valimist eel pidas Lauri Hussar maha tulise raadiodebati refide vallavanem Illar Lemettiga ning mehed polnud selles vastastikute süüdistustega kitsid. Lisaks taunis Hussar ägedalt Martin Reimi valimiskampaaniat, milles  kutsuti refide poolt hääletama maksumaksjate raha nö toomise eest Viimsisse jalgpallihalli püstitamiseks.  Räägimata Hussari regulaarsetest kriitilistest artiklitest peaminister Kaja Kallase tegevuse aadressil.
Endine reformierakondlane Atso Matsalu teatas poolteist aastat tagasi Eesti 200-sse üle minnes, et talle on vastuvõetamatud Viimsi Reformierakonna väärtused. Tänavu suvel avaldas Matsalu EPL/Delfis pikema kriitilise arvamusartikli refide tegevusest. Muuhulgas sisadas see Viimsi refide võrdlemist elevandiga ning järgmist lõiku:
„Elevant on toas olnud pikalt. Ta on seal laamendanud ja kõik nurgad täis teinud. Nüüd tuleb elevant välja ajada ja tuba ära koristada. See tuba on Viimsi vald.”
Kuna enne valimis oli Eesti 200 esitanud end kui jõulist alternatiivi Reformierakonnale, pakkusid mitmed erakonnad ja valimisliidud neile möödunud nädalal laiapõhjalise koalitsiooni moodustamist. Sellel koalitsioonil oleks olnud vallavolikogus vähemalt 12 toetushäält. Sellesse koalitsiooni ei oleks kuulunud Reformierakond. Ning selle koalitsiooni vallavanemana nägid potentsiaalsed partnerid Lauri Hussarit.
Ka Vali Viimsist ei jätnud Antoon van Rens tervalt kritiseerimast Martin Reimi tegevust. Ning kogu selle valimisliiduks maskeerunud sotside programm oli seniste Reformierakonna tegevuste tulemuste suhtes ülimalt kriitiline.
Miks valis Eesti 200 ja kohalikud sotsid Viimsis reaalsete muudatuse juhtimise asemel Reformierakonna puudli staatuse, hakkab selguma nende edasistest sammudest.
Jüri Derkun on Facebooki grupi Viimsi Südames looja (Kogukondade Viimsi).
Loe samal teemal:
„Atso Matsalu võrdleb Reformierakonda Viimsi reostanud elevandiga”
“Atso Matsalu: minu väärtushinnangud ei lange kokku Viimsis võimul oleva Reformierakonnaga”
“Lauri Hussar Eesti Päevalehes: tõsine korruptsioonikahtlus seoses Martin Reimiga”
Kui lugu meeldis, siis palun toeta sõltumatut kogukonnaportaali ning ANNETA.
Viimsi Uudised


VIDEO | Helme: ma söön oma kaabu ära, kui Porto Franco suhtes tuleb süüdimõistev otsus. Kallas: see pange kirjaPühapäevasel Delfi peaministrite debatil läksid Kallas ja Helme vaidlema Porto Franco toetamise teemal. Helme lubas süüdimõistva otsuse korral oma kaabu ära süüa.
Reformierakonna esimees Kaja Kallas ning EKRE esimees Martin Helme vaidlesid debatil koroonapiirangute ning riigipoolsete toetuste teemal, kui jutt jõudis Porto Franco kaasuseni.
Helme sõnas, et koroona ajal toetas EKREIKE valitsus tööturgu, ettevõtteid, tegid maksualandusi ning ajatamisi. „Majandus kasvas kriisieelsele tasemele kiiremini kui peaaegu üheski teises riigis ja selle kõige tagajärjeks oli väga hea maksulaekumine, mille [sina, Kaja Kallas,] pärisid ja mille najal sa kaks aastat said õitseda,“ ütles Helme.
Kallas vastas Helme väidetele sellega, et Eesti tuli kriisist edukalt välja seetõttu, et ühiskonda hoiti avatuna. „Võrreldes teiste riikidega, kus olid väga ulatuslikud piirangud,“ ütles Kallas. „Jah, te tegite toetusi, aga me teame, et olid ka kriminaalasjad. Porto Franco näiteks – maja kesklinnas COVID-i olukorras – sai toetust ja see on põhjus, miks sinu enda nõunik on kriminaalasjaga kohtu all, ja see on see, mida te toetasite,“ heitis Kallas Helmele ette.
Helme sõnas seepeale, et Porto Franco on „kokku klopsitud poliitiline kaasus, kust ei tule mitte kunagi mitte mingit süüdimõistvat otsust“. „Ma söön oma kaabu ära, kui tuleb,“ lubas Helme.
„See pange kirja. Ta sööb oma kaabu ära,“ vastas Kallas ning küsis, miks ei saanud teised ehitused ning kinnisvara sektor Porto Francoga sarnaselt toetust. „Ma mäletan väga hästi, kuidas kinnisvarasektor ütles, et see on korruptiivne. Ja lõpuks ta sai toetust, sest tal oli sinu ja Jüri Ratase telefoninumber,“ ütles Kallas.
Vaata täispikka peaministrite debatti siit.


Politico väitel sai Hololei Katarilt tasuta lennupileteid   Rahvusvaheline uudistekanal Politico teatas teisipäeval, et Euroopa Komisjoni juhtiv transpordiametnik Henrik Hololei on nõustunud Katari valitsuse pakutud tasuta lennupiletitega ajal, kui tema alluvad rääkisid riigi esindajatega läbi lennunduslepingu detaile.   Politico andmetel lendas Euroopa Komisjoni liikuvuse ja transpordi peadirektoraadi eestlasest peadirektor Hololei aastatel 2015-2021 üheksa korda Katari riigile kuuluva lennufirma Qatar Airways lennukite äriklassis. Kuus neist lendudest toimusid ajal, kui peeti läbirääkimisi Qatar Airwaysi Euroopa Liidu turule lubamise üle ning neljal juhul maksis lendude eest kas Katari valitsus või sellega seotud isikud. Hololei keeldus teemat Politicole kommenteerimast, kuid Euroopa Komisjoni esindaja kaitses peadirektori otsuseid nõustuda Qatar Airwaysi tasuta lendudega. "Kõik reisid olid kooskõlastatud ja toimusid vastavalt reeglitele," ütles Komisjoni pressiesindaja ning lisas, et võimalikud huvide konfliktid olid põhjalikult läbi kaalutud ja välistatud. 2021. aasta oktoobris Katariga sõlmitud lennunduslepinguga sai Qatar Airways õiguse lennata enamusse Euroopa Liidu lennujaamadesse, millega avanes firmale 450 miljoni inimese suurune turg. Vastutasuna said EL-i lennufirmad ligipääsu kolme miljoni inimesega Katari turule ning Doha lennuväljale, mis on strateegiliselt tähtis sõlmpunkt Euroopa ja Aasia vaheliste lendude korraldamisel. Euroopa Komisjoni kõneisiku sõnul ei olnud Hololei lend Katari 2017. aasta alguses, kui just olid alanud lennunduslepingu läbirääkimised, osa kõneluste protsessist ning et peadirektor ei osalenud lepingu väljatöötamises. Siiski juhtis Hololei üksust, mis pidas läbirääkimisi ning ta on pidevalt propageerinud avalikkuses koostööd Katariga, märkis Politico. Komisjoni pressiesindaja kinnitusel maksab Euroopa Liit tavapäraselt ise oma töötajate välisreiside kulud. "Kindlatel juhtude võivad siiski kolmandad osapooled siiski tasuda kas kõik või osa kuludest," lisas ta. Sellisel juhul tuleb reisi heakskiitmiseks välistada kõik võimalikud huvide konflikti ohud, rõhutas pressiesindaja. Euroopa Liidu institutsioonid on saanud tugeva mainekahju, kui Belgia politsei paljastas mullu detsembris, et Euroopa Parlamendi üks asepresident, praeguseni vahi alla viibiv Eva Kaili oli saanud Katarilt raha ning sama skandaaliga oli seotud veel mitu parlamendi töötajat. Parlamendi inimõiguste allkomitee esimees Maria Arena astus oma ametikohalt tagasi jaanuari keskel, kui sai avalikuks, et ta ei olnud korrektselt deklareerinud Katarilt saadud tasuta lende ja majutust. Politicoga rääkinud korruptsioonitõrjega tegelevate organisatsioonide esindajad tõid välja, et Hololeid puudutav näitab, et Katariga seotud skandaal ei piirne ainult Euroopa Parlamendiga ja tuleks uurida ka Euroopa Komisjoni suhteid selle riigiga. Hololei sai Euroopa Komisjoni liikuvuse ja transpordi peadirektoraadi peadirektoriks 1. oktoobril 2015. Tegemist on ainsa kõige kõrgemal võimalikul Euroopa Liidu ametniku töökohal töötava eestlasega. ERR-i uudistetoimetusel ei õnnestunud Hololeilt kommentaari saada.    					Toimetaja:  Mait Ots    					Allikas:  Politico.com