Ilmar Raag: lubasin Ukraina sõduritele, et kasutan neid ausaid kaadreid aasta parastINTERVJUU Ukraina rindemehed on säilitanud kõrge võitlusvõime tänu sellele, et lääs toetab neid, kuid ühtlasi mõistavad nad, et kui Ameerika Ühendriigid tahaks, siis oleks see sõda juba läbi.Imar Raag (55) on mees nagu orkester. Orkestrit ta siiski ei dirigeeri, küll aga dirigeerib juba aastaid tagasi filmimaailmale südame kaotanud mehe tegemisi soov jäädvustada oma kaasaegset maailma. Seeläbi on sündinud mitu dokumentaalfilmi ning ridamisi mängufilme ja seriaale. Et ohumärkidega olevikust ei saaks hirmuäratav tulevik, taasavastas Nõukogude armees sõjaväeteenistuse läbi teinud Raag endas juba kaks aastakümmet tagasi mundrikandja ja riigikaitsja soone. Tänavustel märtsivalimiste! kandideeris ta paljudele üllatuseks koguni riigikogusse.Käite sageli Ukrainas ja kogute seal materjali dokumentaalfilmi jaoks. Kuku raadio eetris ütlesite, et te ei ole seal lihtsalt üks neutraalne ajakirjanik, vaid väga selge positsiooniga filmitegija. Kui keeruline on jääda uuriva pilgu juurde, kajastades sõda Ukrainas, kus selge väärtuseline hoiak olemas?Ma vastaksin: nii ja naa, igal asjal on kaks külge. Ukraina ametlikus infopoliitikas näen ma teatavat skisofreeniat, mis tuleb sellest, et sõda venib ning nad saavad aru, et see tegelikult kogu aeg muutub ja nad ei saa teha sama kommunikatsiooni, mida nad on teinud sõja algusest saadik. Osalt on see seotud sellega, et inimesed väsivad, kaotusi on palju.Ja teisalt on küsimus puhtalt suure strateegilise kommunikatsiooni vallast. Nad peavad riikliku kommunikatsiooniga ikkagi garanteerima lääneliitlaste poolehoiu. Ja selleks, et lääs toetaks Ukrainat, peab lääs uskuma, et Ukraina on võimeline võitma. Seetõttu nopib Ukraina kogu aeg üles neid argumente, mis ütlevad, et ta tõepoolest on võimeline võitma. Aga kõik saavad aru, et samal ajal on olemas ka tõenäoline patiseis.Minu huvi filmi tehes ei ole üle rääkida Ukraina ametliku kommunikatsiooni sõnumeid, vaid püüda aru saada, kuidas riik hoolimata kõigest võitleb. Filmi pealkiri ongi «Nii nad võitlevad».Kui lähedale saite kaameraga rindejoonele?See küsimus on spekulatiivne ja sõltub konkreetsest rindelõigust. Seal on ka selliseid rindelõike, kus tegevus on praeguseks hetkeks üpris seisma jäänud. Kui sa väga oma nina välja pistad, siis drooni või suurtükiga ikka lastakse.Võib olla ka nii nagu siis, kui ma olin hospidalide juures, kus olid vabatahtlikud, kes tegelevad meditsiinilise poolega. Ja ma ootasin kolm päeva selles rindelõigus haavatuid ja neid ei saabunudki. Ma lihtsalt ootasin, et juhtuks midagigi, mida filmida. Ja nii ma vaatasin, kuidas nad teevad süüa, räägivad üksteisele lugusid. Sõjas möödub enamik ajast oodates.Millist meeleolu tajusite nendel Ukraina sõduritel, kelle seas viibisite?Poolteist aastat pärast sõja algust olen esimest korda hakanud kuulma lugusid sellest, kuidas nad näevad oma vigu.Riigi või armee vigu?Igal tasandil. Hoolimata kõigest, ega Volodõmõr Zelenskõi ei ole kõigi lemmikpresident, aga nad on ikkagi leidnud, et praegu sõdime ära ja pärast seda hakkame vaatama, kas ta jääb presidendiks või mitte. Zelenskõi suhtes on kriitikat ikka omajagu, aga see on pigem demokraatia küsimus.On päevavalgele tulnud ka juhtumid, kus räägitakse ühe või teise ülema sõjaliselt valedest otsustest, mille tulemusena on mehi surma saanud. Kui sinu kaaslased langevad, siis sul psühholoogiliselt tekib seisund, kus otsid süüdlasi. Teinekord leitakse süüdlasi nendegi seast, kellega igapäevaselt kokku puutud.Olete loominguline inimene ja filmirežissöörina kindlasti näete asju natuke teistmoodi kui võib-olla näiteks raamatupidaja. Kui liikusite mööda Ukrainat, piirist kuni rindetsoonini, siis kuidas riik järjest muutus: inimesed, näod, majad, meeleolud?Ma isegi tahaksin, jah, ütelda, et Karpaatides ja Lääne-Ukrainas ei ole seda (sõda - toim) üldse näha. Aga see väide on ikkagi vale. Ma kõigepealt läksingi sinna filmima sellist külakeskkonda või lihtsaid lääneukrainlasi, kes stereotüüpselt ongi need n-ö banderalased. Ja ma leidsingi küla või väikelinna, kus 1. septembri aktusel koolis kannavad kõik võšõvankasid (traditsiooniline tikanditega Ukraina rahvarõivas), ning kui hümni mängitakse, siis lapsed panevad käe südamele.1. septembril kindlasti õpetajad räägivad sellest, et on sõda, et meid kaitstakse, ja koolilaste seas on neid, kelle isad või vennad sõdivad parajasti. See sõda on seal täiesti olemas. Ühes külas kogunevad naised igal kolmapäeval kella kaheksast külakirikusse ja palvetavad. Ma arvan, et nemad on rahvuslikumalt rohkem meelestatud kui võib-olla inimesed Kiievis. Kui ma lähen Kiievisse, siis seda sõda on seal raskem näha. Kiievis on ainuke märk sõjast pigem see, et on komandanditund. Aga kui ma hakkan inimestega vestlema, saan aru, et loomulikult sealgi on sõda igaühel teadvuses.Huvitav, kas te tajusite seda liigse lõdvenemisena? Või on see lihtsalt normaalsus, sest riik on suur.Riik on suur. Samal ajal mäletan, et kui sõda algas, siis ütlesin puhtalt raamatutarkuse põhjal iseendale, et sotsioloogiliselt saame igal juhul näha seda, kuidas kuritegevus ja korruptsioon tõusevad, sest sõda enamjaolt soodustab kõike seda.Sõda lagundab riiki, lammutab inimesi kuidagi sisemiselt. Kui alguses on väga palju koondumist, siis mingil hetkel vastupidi, tekib ka superindividualism ehk nüüd ma tegutsen selle nimel, et selles raskes olukorras ellu jääda. Võib-olla see individualism läheb ka nii kaugele, et keegi teeb midagi teiste arvelt.Te justkui vihjate, et ukrainlased hakkavad varsti rohkem küsima valitsuselt selgemat teekonda rahu poole.Ei, selles ma ei ole nii kindel. Järeleandmiste tegemine venelastele sõjas - see on ikkagi kaugel ja sellest ei räägita. Küll aga öeldakse, et kui sõda läbi saab, siis tulevad rindelt tagasi väga vihased mehed, kes hakkavad lammutama, kes loovad oma vapside erakonna. Seda ei välistata juba praegu. Rindel on muidugi kõik hästi mustvalge.See sõda ei saa kindlasti läbi rahulepinguga. Need konfliktid, mida pärast on veel ukrainlaste eneste sees vaja lahendada, on ikkagi tervete põlvkondade teema.Teil endal on kaitseväelase taust. See ei ole esimene kord, kui viibite sõjatsoonis. Kas läksite Ukrainasse selle teadmisega, et võite seal surma saada, kaamera käes?Sa kas unustad selle hirmu ära või aktsepteerid seda. Ma ütleks nõnda, et niipea, kui sa ületad Dnepri jõe, aktsepteerid seda, et kui saatus tahab niimoodi, siis see juhtub. See on see, mille kohta Eestis öeldakse «sõduri õnn». Seda sul lihtsalt peab olema. Ja enamjaolt on, aga siis teinekord ei ole. Kohalikud Ukraina komandörid ütlevad, et 60 protsenti surmadest tuleb ikkagi kogenematusest või oma veast.Millal teie film esilinastub?Mul on nende üksustega, keda filmin, kokkulepe, et vähemalt aasta jooksul ei näita seda materjali. Uudisteajakirjanik läheb kohale ja seal üritatakse ikkagi kontrollida, mida ta filmib. Ja siis ta teeb oma loo ära. Aga enamjaolt rindel olevad inimesed avanevad alles umbes teisel päeval, kui oled nendega koos kusagil keldris maganud ja seejärel hommikul borši söönud. Hommikul ka söövad borši, väga kummaline. Siis nad hakkavad rääkima huvitavamaid asju. Aga vestluse käigus võib sinna kaamerasse jääda valesid asju.Mind ei huvita filmitava uudisväärtus, vaid et asi oleks võimalikult aus. Sest ütleme niimoodi: sõjaajakirjanduses on alati 30-40 protsenti sellist pokazuhha-momenti.Kas olete nendelt sõduritelt midagi lääneliitlaste kohta kuulnud?Kõigepealt nad saavad aru, et praegu sõditakse tänu sellele, et lääs toetab neid, ja samal ajal mõistavad nad, et kui Ameerika Ühendriigid vaid tahaks, siis oleks see sõda juba läbi.Lihtne sõdur saab sellest aru?Ukrainal oleks mürske oluliselt vähem, kui ta ei saaks neid liitlastelt. Seda taipab ka kaevikus olev sõdur, selleks ei pea olema ohvitser. Kui sa oled kaevikus ja sind lastakse ja Ukraina pool ei vasta suurtükitulega ja öeldakse, et see on sellepärast, et meil ei ole parajasti mürske, siis ei ole millestki rääkida.Teisest küljest jälle räägivad nad sellest, et osa väljaõppest, mida nad läänes on saanud, tegelikult ei vasta sõja reaalsusele. Toon näite. Õpetati välja tervet brigaadi, ja idee oli selles, et mitu üksust suudaksid koos midagi ära teha. Aga tegelikult oli ohvitserkonda, kellel oleks säärane staabitöö kogemus, üsna vähe.Olete endiselt MTÜ Slava Ukraini liige. Samas olete olnud ühenduses Slava Ukraini skandaali vilepuhuja Oleksandr Tšernoviga, kel praegu kaelas kriminaalasi - väidetavalt keelatud relvade omamise tõttu. Mis on teie hinnang sellele asjale?See on väga kummaline juhtum. Kõik märgid viitavad, et tegelikult need relvad, mis leiti tema auto pagasiruumist, tõepoolest ei ole tema poolt sinna pandud.Mäletan, et kui ma tegin Venemaal filmi enne Krimmi annekteerimist, siis osalesin esimest korda filmifestivalil Venemaal sügisel 2014. Küsisin ühe Eesti luuraja käest, et kas ma üldse saan praegu Venemaale minna ja milleks ma pean valmis olema. Tema vastus oli see, et sa oled nii väike mutter, et tõenäoliselt ei paku sa kellelegi huvi. Aga teise asjana soovitas ta valmis olla, et järsku leitakse sinu kotist narkootikume. Või sõidad autoga, aga sel hetkel, kui punane tuli läheb roheliseks ja hakkad liikuma, astub sinu auto ette jalakäija ja saab viga. Sind viiakse jaoskonda ja siis ei pruugi sealt pikka aega välja tulla. See meetod, kuidas Tšernovi nüüd süüdistatakse, näeb täpselt niimoodi välja.Tundub, et Ukraina politseisüsteemiga ei ole see seotud, aga nad ei oska midagi teha olukorras, kus nad järsku leiavad masinast ühe asitõendi ja peavad seda kuidagi nüüd menetlema.Kes siis on selle taga?See on küsimus, mida küll uuritakse, aga midagi ei ole seni tuvastatud. Ma arvan, et selle jutu järgi, mida Tšernov rääkis... Tema nägemuses oli neid, kes tahtsid Eesti annetustelt vahelt lõigata nii Lvivi kui ka Dnipro linnas. Ja nemad olid ka kõige otsesemalt huvitatud, et ta rohkem ei räägiks.Kas ma saan õigesti aru, et tegelikult peate temaga sidet MTÜ Slava Ukraini ülesandel?Ei. Sidet pean temaga sellepärast, et teadsin teda varasemalt. Ka need inimesed, kes siis ühel hetkel otsustasid selle asjaga tegelema hakata või asja päevavalgele tuua - nad on kõik praegu põhimõtteliselt nagu sõbrad. Slava Ukraini juhtumi puhul on küll oluline, et seda probleemi hakati lahendama. Seda ei põhjustanud mitte ajakirjanike paljastused, vaid see, et organisatsioon hakkas sellega ise tegelema.Kas olete suhelnud MTÜ Slava Ukraini endise juhi Johanna-Maria Lehtmega pärast seda, kui ta riigikogu liikme kohalt lahkus?Ei ole. Ma arvan, et ka mina muu hulgas olen tema jaoks üks kurja juurtest. Ma ei tea, ma ei ole temaga suhelnud.Hiljuti saime teada, et politsei esitas kahtlustuse platvormile toeta.me, mille taga on Henri Laupmaa. Kahtlustuse järgi kuritarvitati raha, mida koguti Ukraina abistamiseks. See on nüüd teine suur pauk Ukraina toetamisele, kui räägime Eesti inimeste annetustest. Kas teile ei tundu, et midagi on kapitaalselt valesti läinud?Selle asja puhul räägime n-ö survetestidest. Enamik organisatsioonidest on mõeldud tegutsemaks lillelisel rahuajal ja ka niimoodi, et viis, kuidas ollakse läbipaistvad, toimub rahulikumas õhkkonnas. Sõja ajal hakkab raha liikuma natuke teisel viisil ja kui me ei pane sinna juurde seda rutiini, mis tavaliselt meil kontrollib asjade käiku, siis on halvasti.Olen kuulnud ühelt poliitikult, kes on tuttav Brüsseli n-ö köögipoolega, et sealsetes koridorides räägivad Euroopa Liidu riikide poliitikud avalikult, et nende ühiskonnad on väsinud, nad tahavad edasi minna, näiteks tegeleda energeetikaprobleemide lahendamisega ning kulutada vähem poliitilist ressurssi Ukrainale, sest muud teemad suruvad peale. Eesti ühiskond on selle taustal oluliselt vastupidavam ja see on hea. Aga kas näete, et ka meie väsime?Annetuste hulga mõttes on väga selgelt näha, et ka Eesti on väsinud. Aga kui räägime ühiskonna juhtidest, siis meie poliitikud on otsekui nõudluse poolt juhitud.Arenenud demokraatia poliitika üks nõrkustest on see, et riigimehelikult vastu võtta raskeid otsuseid ongi raske. Ebapopulaarseid otsuseid ongi raske vastu võtta. Seni veel on avalik arvamus nii palju Ukrainat toetav ja vastavalt sellele käituvad ka poliitikud. Aga vaikselt näeme, kuidas uudisvoogudes kukuvad Ukraina teemad allapoole. See on paratamatus.Kas teid ei tee murelikuks, et kui räägitakse Eesti riigikatse tugevdamisest, siis seda edastatakse peamiselt nii, et eraldatakse sajad miljonid eurod, soetatakse selline ja selline masinate hulk. Samas ei ole meil pommivarjendeid, suuri sõjakriisi õppusi ei ole elanikkonnale korraldatud. Tegelikult meie inimesed ei tea, mida teha esimesel sõjapäeval. Nende miljonite taustal ei tundu riik sõjaks päriselt valmis.Ma ei ole teiega lõpuni nõus. Ukraina näitel näeme seda, et ühiskonna valmisolekuks on vaja kahte asja. Peab olema mingisugune tuumik, kes on valmis organiseeritult tegelema. Ukrainas oli seda vähe. Tuumik ei pea olema isegi mitte organiseerunud organisatsioonidesse, vaid tal peab olema kaitsetahe. See oli Ukrainal olemas.Eestis on see taimelava kodanikest, kes ka teavad, mida teha, protsentuaalselt elanikkonna hulgas suurem. Ehkki meie võimalik konflikt tuleb pigem ilmselt natuke teistsugune. Seda esiteks, ja teiseks ka need riigikaitselised miljonid peavad olema kulutatud, sest päris tühjalt kohalt ei saa seda kõike teha.See ideaal, kus kogu rahvas on valmis, ongi tegelikult saavutamatu. Igas konfliktis jääb kõige suurem osa elanikkonnast alati passiivseks. Ta tegeleb lihtsalt ellujäämisega. Püüdleme selle poole, et osa elanikkonnast, need, kes tahavad võidelda, oleksid võimalikult paremini ette valmistatud.Kui kaugele üldse tohime minna militariseerimisega? Ühelt poolt on hädavajalik tagada see, mida ennist kirjeldasite, aga teiselt poolt võiksid välisinvesteeringud tulla, majandus peab töötama, inimestel peab olema ka muu elu, lisaks sellele, et nad mõtlevad ohtudele.See on kogu Eesti suurim sõlmküsimus või raskuspunkt üldse. Kuidas üheaegselt teha kahte asja, mis tegelikult teineteist takistavad. Investeeringud tahavad tulla keskkonda, mis on avatud, kus elu käib ja mis on kõikide teede ristumiskohal. Eesti asub seoses sõjaga praegu läänemaailma perifeerias. Meie kõrval on eesriie püsti pandud, mis tegelikult tähendab strateegilises plaanis, et majanduslikult oleme juba väga suure probleemi ees.Olete Parempoolsete erakonna liige ning teie parteil on palju kriitilisi märkusi valitsuse majanduspoliitika suhtes.Igas erakonnas leidub helgeid päid, aga kokkuvõttes on populismi lubamatult palju. Probleem on ju see, et demograafia võtab neilt kogu aeg tulubaasi ära ehk ühiskond tervikuna jääb vanemaks ja inimesi jääb ka vähemaks. Ning see tähendab, et sotsiaalkulud sellisel kujul, nagu need eelarves praegu on, aina kasvavad, samal ajal ühiskonnale pakutakse ootust, et mingil viisil on heaoluühiskond võimalik - meil lihtsalt tuleb makse tõsta ja õnn saabub ühel hetkel meie õuele.Demograafia töötab sellele loogikale vastu ja ainus pääsetee on samal ajal otsekui imeväel tõsta tootlikkust, ja siis majandus hakkab ennaktempos järsku arenema. Täna me küsime: aga mille baasil? Meie kõrval on sein, meie asend on rohkem perifeerias ja Eestisse kardetakse selle võrra tulla.Põhimõtteliselt pakuvad Parempoolsed Eestile väga paljude sotsiaalsete tagatiste mahalõikamist.Mitte mahalõikamist, vaid inimeste omavastutuse suurendamist. See, et riik kõik ära teeb, ei ole tulevikku vaadates lõpuni jätkusuutlik. Parempoolsed räägivad vajaduspõhisest lähenemisest sotsiaaltoetustele. Liiga palju ressursse kulutatakse võrdselt kõigile, sealhulgas inimestele, kes seda tegelikult ei vaja. See omakorda võib tulevikus piirata võimalusi neile, kes toetust tõesti vajavad. Igal juhul tuleks hariduses, sotsiaalvaldkonnas ja meditsiinis tulevase jätkusuutlikkuse huvides minna kogu seda süsteemi reformima.Kas räägite erastamisest?Erastamine on võib-olla üks osa, aga põhimõte on selles, et iga inimene, kellel vähegi on selleks võimalus, peab hakkama ise rohkem panustama. Loomulikult pensionäridele peaksid jääma nende eelised alles, aga kui täies elujõus inimene saab korralikku palka, siis tegelikult peaks ta olema valmis natukene rohkem - umbes niimoodi, nagu näeme Ameerika Ühendriikide, Jaapani, Austraalia ja Suurbritannia ühiskondades - ise panustama.Kas usute, et Parempoolsed pääsevad vähemalt Tallinnas ja Tartus 2025. aasta kohalikel valimistel volikogudesse? See oleks nagu trampliin riigikogu valimisteks.Viimaste valimiste puhul ütlesid paljud, et te olete väga sümpaatsed, aga me ei taha, et meie hääl läheb kaotsi, ning seetõttu anname selle praegu Reformierakonnale või Eesti 200-le. Aga ühel hetkel hakkab Parempoolsete puhul töötama «uue tulija» fenomen.Teie praegune loomeinimese positsioon võib totaalselt muutuda, kui seote ennast parteipoliitikaga. Siiamaani olete olnud tuntud filmitegija, avalik mõtleja, keda kutsutud igale poole ja kes põhimõtteliselt meeldib enamikule.Ei, ma juba ammu ei meeldi enam kõigile, sellega on kõik korras. Olen ka piisavalt vana, et ei hooli sellest nii väga. Olen ju olnud päris pikalt ka riigiametis ja avalikus teenistuses. Ühel hetkel tuleb arusaam, et sellisel kujul oled vaid täitnud neid suundasid ja reegleid, isegi kui saad aru, et tegelikult sinu meelest liigub see masin vales suunas. Ja jõudes nüüd siis 55. eluaastani, saan ma aru, et enam ei ole teist teed. Pean aitama kaasa sellele, et Eesti senine edulugu päriselt ära ei kao.Ma ütlesin kunagi endale, et ei lähe poliitikasse seni, kuni ma ei arva, et asi on piisavalt halvasti. Nüüd mul on tunne, et hakkan põhja nägema, aga Eesti ei ole praegu veel põhjas. Võib veel halvemini minna.Parempoolsete erakonnal on programm ja omad eesmärgid. Aga teilgi peab ju olema mingi isiklik eesmärk, mille nimel poliitikaga tegeleda.Eesti kultuuri pärast ma ei muretse, et see jääb püsima. Isegi kui see on 2000. aastate jooksul tohutu palju muutunud. Tahaksin panustada ühiskonna julgeolekulise sidususe teemasse. Ühiskonnana peaksime kogu aeg püüdlema selle poole, et lõhed ei muutuks liialt suureks, seda nii kultuurilises kui ka varanduslikus mõttes. Kusjuures huvitaval kombel on selline jutt just nagu vastuolus Parempoolsete mõtteviisiga. Liiga suur varanduslik lõhe on ka julgeolekurisk. Veelgi olulisem on kultuuriliste lõhede teema.Minu arvates peaks Eesti kõige tähtsamaks poliitikaküsimuseks järgmise kümne aasta jooksul olema eestikeelse koolihariduse poliitika. Selle põhjuseks on asjaolu, et lähima kümne aasta jooksul ei suuda Venemaa Ukraina sõjast toibuda, ning ma arvan, et konventsionaalset sõda, kus Ukraina või Venemaa peale tungib, selle aja vältel ei toimu. Küll võivad eri hübriidkonfliktid tekkida muu hulgas ka sellesama hariduse teema ümber.Ilmar Raag (55)• Filmistsenarist ja režissöör, kommunikatsiooniekspert, kaitseliitlane ning poliitik.• Sündinud 21. mail 1968 Kuressaares. Pärast kohaliku keskkooli lõpetamist õppis aastatel 1986-1987 Tartu Riiklikus Ülikoolis kunstiajalugu. Esimese kursuse järel võeti kaheks aastaks Nõukogude armeesse, kus teenis aastatel 1987-1989.• Lõpetas Tartu Ülikooli 1997. aastal, olles end vahepeal täiendanud mitmes Pariisi ülikoolis. Seejärel omandas magistrikraadi televisiooni ja filmitootmise ning stsenaristika alal Ameerika Ühendriikides Ohio Ülikoolis.• Töötas aastaid Eesti Televisioonis, olles 2002-2005 selle peadirektor. Hiljem oli vabariigi valitsuse strateegilise kommunikatsiooni nõunik, tegeledes kriisiolukordade kommunikatsioonivõimekuse arendamisega.• 2003. aastal osales Eesti reservohvitseride kursusel. 2005. aastal liitus Kaitseliidu Toompea malevkonnaga, juhtides seda aastatel 2017-2021. Osales tõlgina kaitseväe missioonidel ÜRO rahuvalvevägede koosseisus Kesk-Aafrika Vabariigis (2014) ja Malis (2016-2017, 2021-2022). • Tema tuntumate filmide sekka kuuluvad «Klass», «Eestlanna Pariisis», «Kertu», «Ma ei tule tagasi» ja «Erik Kivisüda». • Õpetas Tartu Ülikoolis Eesti avalik-õiguslike institutsioonide kursust ning luges Tallinna Ülikoolis stsenaariumikirjutamise ja meediakriitika kursust. Valiti Tartu Ülikoolis vabade kunstide professoriks õppeaastal 2018/2019.• Tegus vabatahtlik Ukraina abistamisel ning sealsetele sõjaväelastele ja tsiviilelanikele annetuste kogumisel.• Kandideeris 2023. aastal riigikogu valimistel Parempoolsete esinumbrina Tallinna Haabersti, Põhja-Tallinna ja Kristiine linnaosa valimisringkonnas ja kogus 1131 häält."Mind ei huvita filmitava uudisväärtus, vaid et asi oleks võimalikult aus. Sest ütleme niimoodi: sõjaajakirjanduses on alati 30-40 protsenti sellist pokazuhha-momenti.""Ma ütlesin kunagi endale, et ei lähe poliitikasse seni, kuni ma ei arva, et asi on piisavalt halvasti. Nüüd mul on tunne, et hakkan põhja nägema, aga Eesti praegu ei ole veel põhjas. Võib veel halvemini minna."Mullusügisene patrullkäik Harkivi oblastis äsja vabastatud Izjumi linna lähistel. ERAKOGU Ukrainas korduvalt rindeelu lähedalt näinud Ilmar Raag on veendumusel, et seda sõda ei võideta mitte rindel, vaid tagalas. Tänavu kesksuvel Ukrainas, mil ootused ukrainlaste vastupealetungi edule olid eriti kõrged.SERGEI METLEV, Postimehe venekeelsete väljaannete peatoimetaja


Kelmid võtsid mehe nimel kaks järelmaksuNeljapäeval pöördus Valgamaal politseisse mees, kelle teadmata oli tema nimele võetud kaks järelmaksu. Kelmusega tekitatud kahju on 396 eurot. LEPM


Pangaliit: Petturite saak ulatub tänavu juba mitme miljoniniPangaliit teatas, et tänavu esimese üheksa kuuga langes pettuste ohvriks üle 800 inimese, kes jäid kokku ilma ligemale viiest miljonist eurost.Pangaliit andis teada, et kuna tehisintellekt on arenenud, on petturid ületanud ka keelebarjääri. Kui veel mõni aasta tagasi oli see probleem, mis eesti emakeelega inimesi pigem ei puudutanud, siis nüüdseks on sellest saanud mure, mis puudutab kõiki Eesti inimesi, sõltumata emakeelest, elukohast või haridustasemest.Liit rõhutab, et ülioluline on teada ja mõista, kuidas pettureid ära tunda, et kaitsta enda ning oma lähedaste vara ja isikuandmeid.MÄRGID, MIS VIITAVAD PETTURITELE• Telefonikõne võõralt, kes esitleb end politseiniku või pangatöötajana. Kui keegi esitleb end telefonitsi pangatöötaja või politseinikuna ning küsib pangakaardi andmeid või ligipääsu pangakontole, tuleb kõne kohe lõpetada. Tõeline pangatöötaja ega politseinik ei küsi selliseid andmeid telefonitsi kunagi.• Kahtlased investeerimisvõimalused. Olge valvas, kui leiate ise internetist või keegi võõras pakub meeletult tulusat investeeringut ja suunab teid ehtsa välimusega veebilehele, mis «kinnitab» investeeringu suurt tulusust. Ulmeliselt kõrge tootlusega või riskivabu investeeringuid ei ole olemas: kui pakkumine tundub liiga hea, et olla tõsi, siis tõenäoliselt see polegi tõsi.• Ülemäärane kiirustamine. Kui võõras inimene teile internetis või telefonis rõhutab, et otsustada tuleb viivitamatult ja oodata ei saa, muidu juhtub midagi halba või jääte ilma suurepärasest võimalusest, peaksite olema eriti ettevaatlik.• Salajase tegevuse soov. Kui teilt palutakse või nõutakse, et mingit tegevust tuleb varjata, näiteks salaoperatsiooni ettekäändel, on see märk, et midagi on valesti.• Kõned välismaalt. Olge tähelepanelikud, kui teile helistatakse ootamatult teile tundmatult või välismaiselt numbrilt. Petturid saavad helistaja numbrit ise määrata, selle eesmärk on üldjuhul oma tegelikku asukohta varjata.• Arvutiekraani jagamise soov. Kui keegi võõras palub teil jagada oma arvutiekraani või laadida alla mõni teile tundmatu programm, võib see olla katse saada juurdepääs teie seadmele.• Võõrastega tutvumine internetis. Kui internetis soovib teiega tutvuda võõras inimene, kes alustab innukalt suhtlust, palub mõne aja möödudes rahalist abi, võib see olla pettus.• Kõnesuunamise kahtlus. Kui teile helistab keegi, kes esitleb end pangatöötaja või politseinikuna, kuid kõne ajal soovitakse see suunata teisele asutusele, on põhjust olla kahtlustav.• Kahtlased veebiaadressid. Kui keegi saadab teile lingi näiteks kullerfirma, panga, maksu- ja tolliameti lehele, kontrollige alati, et veebilehe aadress oleks sama, mis asutusel tegelikult on. Kui see tundub kahtlane või erineb originaalist, on see tõenäoliselt petuskeem.• Ebatavalised lingid ja dokumendid, konarlik eesti keel. Kui teile saadetakse e-kirju või sõnumeid kahtlaste linkide või dokumentidega, mille sisu tundub vigane või kahtlane, tuleb olla valvas. Ettevaatlikuks peaksid muutma ka õigekirjavead tekstides.• Pangaliit toonitab, et iga inimene saab oma digitaalset turvalisust kasvatada, tehes mõistlikke valikuid. Kui kahtlustate, et petturid on püüdnud teid rünnata, teavitage sellest alati politseid numbril 112 ja oma kodupanka.Andmed: BNS, pangaliitViimastel päevadel on ringlemas säärane LHV nime ärakasutav petusõnum. Siiri EralaBNS


Poolkogemata politseinikuksELERIN TETSMANNPisikesena soovis Elerin Tetsmann saada lüpsjaks, noorukina kaalus näitleja- ja ajakirjanikutööd, pärast müügisekretäri kutsetunnistuse tasku pistmist läks ta aga jonnakusest hoopis politseikooli katsetele ja niimoodi poolkogemata saigi ta endale elukutse, mille juures on püsinud 17 aastat.Praegu veebipolitseiniku ametit pidav Tetsmann on sündinud Vändras, aga kui ta oli kaheksakuune, kolis pere Viljandimaale nüüdsesse Põhja-Sakala valda, sest talu oli loomapidamiseks väikeseks jäänud. Kogu Tetsmanni lapsepõlv mööduski maal loomadega toimetades ja vanavanemaid abistades.Pärast Kildu põhikooli lõpetamist alustas ta gümnaasiumiõpinguid Viljandi Jakobsoni koolis, aga nagu ta ütles: «Siis tuli puberteediiga peale. Lõpetasin hoopis täiskasvanute gümnaasiumi.»Et Tetsmann oli 16 aastat pere ainus laps, oli tal tihti igav ja koolipõlves oli ta krutskeid täis. «Mul läks selles mõttes hästi, et ma ei mäleta, et ma oleks kunagi vahele jäänud,» rääkis ta. «Mulle meeldis olla nööritõmbaja, panna kedagi teist tegema ning siis ise käed puhtaks pühkida ja minema jalutada.»Kui Tetsmannilt on küsitud, kuidas ta ometi politseikooli sattus, on ta naljaviluks öelnud, et vanemad panid pattude pärast. Tegelikult see muidugi niimoodi ei olnud.Kui ema töötas veterinaarina, käis väike Elerin temaga tihtipeale kaasas. «Ja kui suurfarmides siis tädid minult küsisid, kelleks ma saada tahan, teatasin kõigile rõõmsalt, et mina tahan lüpsjaks saada.»See soov asendus nooruspõlves sooviga saada näitlejaks või ajakirjanikuks. Juhtus aga nii, et pärast gümnaasiumi Tetsmann ülikooli sisse ei saanud. Ise arvab ta, et ei olnud selleks veel valmis. «Tegin siis kutsekoolis trips-traps-trulli ja valisin müügisekretäri eriala. Lõpetasin selle ka kenasti, aga diplomit ei ole kordagi vaja läinud, sest müügivaldkonnas või sekretärina ma ennast tegelikult kunagi töötamas ei näinud.»Kui kutsekooli kursustel rääkis üks tütarlaps, et plaanib minna Paikuse politseikooli katsetele, jäi see Elerin Tetsmannile kõrvu. «Mõtlesin, et miks mitte ka minna. See tundus mulle võimalusena ennast teistele tõestada. Et olen selline pisikest kasvu ja alati tuli ennast selle pärast kehtestada, siis juba jonnakusest tahtsin katsetele minna.»Ta oli ka veendunud, et saab need kohe sooritatud, sest oli olnud põhikoolis sporditüdruk ja eriti hea jooksmises. «Mis seal ikka sellist on, millega ma hakkama ei saa,» mõtles ta. Aga juhtus niimoodi, et esimest korda ta katseid ei läbinud, sest ei jõudnud kangi tõsta. «Ma ei olnud selleks valmistunud ja ma tõesti ei jõudnud seda liigutada.»Pettumus pani järgmisteks katseteks treenima ning mõned kuud hiljem õnnestuski need edukalt ära teha. «Siis äkki sain aru, et ma olen nimekirjas ja tuleb päriselt politseinikuks õppima minna ... Sellega ei olnud ma arvestanud,» meenutas Tetsmann naerdes ning nentis, et selles koolis õppides ei tekkinud aga kordagi kahtlust, kas ta on õiges kohas, ja seda ei ole tal tekkinud tänini. «Jah, õblukese kehaehitusega ei olnud kerge seal koolis hakkama saada ja ka töös on inimestega jutule saamiseks tulnud rõhku panna muule, aga alati ei peagi vormis politseinik turske olema.»Politseikooli lõpetas Elerin Tetsmann 2006. aastal, mil ajad olid keerulised. «Inimesi oli palju ja Viljandis töökohta ei olnud. Tartus oli üks relvuri koht vaba ja ma juba harjutasin end mõttega, et tuleb kolima hakata.» Viimasel hetkel selgus siiski, et tollases Karksi konstaablipunktis oli vaba Halliste valla konstaabli koht, ja selle sai Tetsmann endale.«Seal põlesin paraku kergelt läbi,» tunnistas ta. «Konstaablil tuli käia poe taga napsutajaid minema ajamas ja oli ka päris keerulisi kuritegusid, mis tuli lahendada. Oli olukordi, kus pidin ennast ületama, et ka mind nähtaks tõsise politseiametniku, mitte tütarlapsena, kellel vormgi seljas suur.»Nagu Tetsmann teab, on politseiniku kõige tähtsam töövahend sõnad ja olukordi tuleb võimalikult inimesekeskselt lahendada. «Aga muidugi juhtus, et ma ei lahendanud olukorda nii, nagu oleks ideaalne, ja teinekord tuli mul ka kaks sammu tagasi astuda.»Keerulisest olukorrast päästis Tetsmanni see, et isiklik elu tuli peale ja sündis kaks last. Esimese ja teise lapse vahel töötas ta patrullipolitseinikuna Viljandis. Teiselt vanemapuhkuselt tulles oli ta veel patrulli nimekirjas, kuid siis jõudis temani info, et noorsoopolitseis on vaba koht. «Ja kui ma mõtlesin, milline on patrullipolitseiniku töö - keeruline ja öised vahetused -, haarasin sellest võimalusest kinni.»Tetsmannist sai Viljandi noorsoopolitseinik 1. juunist 2012 ja see töö meeldis talle väga. See ei olnud küll lihtne, kuid sobis talle, sest ta sai ennast ühtlasi loominguliselt rakendada. «Selle juurde käis ka natukene nagu huvijuhi töö,» selgitas ta. Ja kui Viljandi politseijaoskond tegi endale Facebooki lehe, sai selle ülestöötamine Tetsmanni ülesandeks.Noorsoopolitseiniku ametis oli Tetsmann kümme aastat. Tõsi, vahepeal kaotati noorsoopolitseiniku ametikohad ära ja kõigist neist said piirkonnapolitseinikud, aga tema töö jätkus ikka noortega. Kuni ta tundis, et midagi peab muutuma, sest ta on selles liinis end ammendanud. Ja nagu valatult tuli teade, et igasse maakonda otsitakse veebipolitseinikku. «See pakkumine oli nii loogiline jätk asjadele. Väga palju võõrast selles uues ametis minu jaoks ei olnud.»Arvamus, et veebipolitseinik kammib päev läbi sotsiaalmeediat, ei ole Tetsmanni sõnul sugugi vale. Kui ta kell 6.45 üles on ärganud, suunabki ta kohe pilgu telefoni, et viia end kurssi, mis on viimase kaheksa tunni jooksul, mil tema magas, juhtunud. Operatiivset infot jagatakse teiste maakonna veebipolitseinikega.Siis algab koosolekutel Viljandi infole keskendumine ning suure osa Tetsmanni tööajast võtabki Facebooki Messengeris kirjadele vastamine ja probleemide lahendamine. «Ülejäänud päev kulub näiteks postituste tegemisele ja ma sätin alati oma päevi ka nii, et saaksin õue. Vestlusringid eakate ja lastega on kindlasti üks põhjus majast välja minna.»Küsimused, millega veebipolitseiniku poole pöördutakse, on ajas muutunud. Kui eelmisel aastal pöördusid Tetsmanni poole enamasti kelmuse ohvriks langenud inimesed, siis sel aastal kirjutatakse ja uuritakse, kas üks või teine juhtum võib kelmus olla. «Oleme jõudnud sinnamaale, et suudame juba natukene probleeme ennetada.»Kelmuste kõrval on Tetsmannil lahendada palju muudki. «On väga tõsiseid asju, kus lapsed või noored räägivad sellest, et kodus on keeruline. On perevägivalda ja otsitakse abi. Ja on ka neid lugusid, kus mulle kirjutab inimene, et eluisu on otsas.»Pärimisele, kuipalju ta seesuguseid muresid endasse laseb, vastas Tetsmann, et ikka on päevi, kui on raske ja tahaks peatäie nutta. «Ma olen ju samamoodi ema, tütar, õde, naine. Emotsioonid keevad teinekord rohkem, kui võib-olla peaks, aga siis tulebki leida nupp, kust see välja lülitada, ja minna nii-öelda oma ellu.»Just tööst väljaastumine ongi talle veebipolitseiniku ametis kõige keerulisem. «Kui tavapolitseinik läheb koju, võtab vormi seljast ja sellega algab isiklik elu, siis mina võin ju kodus sussides ringi sahistada, aga minu töö vormist väljatulemisega ei lõpe.»Tihtilugu on Tetsmann tabanud ennast mõtlemas, et tegelikult peaks hoopis puhkama. «Samas annab see aitamine ka endale väga palju positiivset, et olen saanud midagi ära teha.»Enda tööst eemal hoidmiseks peab Tetsmann oma sõnul tegevust leidma, sest telefon tuleb kätte väga lihtsalt. «Ilmselt olen ma suur nutisõltlane,» nentis ta. «Tuleb minna õue. Mul on vedanud: mul on siiamaani maakodu ema ja venna juures. Seal saab kõike ägedat füüsilist teha niimoodi, et telefon on toas. Ma elangi ennast välja erinevate tegevustega maakodus ja loomade keskel.» Lisaks käib ta rahvatantsutrennis ning aeg-ajalt koob. «See on rohkem aju puhkamiseks. Ma ei ole mingi meisterkuduja, aga soki ja kinda teen valmis.»Ehkki politseiniku amet seab inimesele omad piirid, nentis Tetsmann: «Ma ei ole oma arust kunagi end vormi selga pannes muutnud või ümber lülitanud. Ma olen politseitöösse ikka võimalikult palju Elerini sisse põiminud. Arvan, et see aitabki seda tööd teha, et ma ei ole ühes ruumis politseinik ja teises keegi teine.»Veebipolitseiniku ametist Elerin Tetsmann kuhugi ei kibele, sest tahab veel palju asju ära teha ja ennast arendada. Ennast arendas ta ka hiljuti, kui lõpetas Tartu ülikooli Pärnu kolledži sotsiaaltöö ja rehabilitatsiooni erialal. «See valik oli tööpõhine. Ega niisama nalja pärast öelda, et piirkonnapolitseinik on relvastatud sotsiaaltöötaja,» märkis ta.Ehkki Tetsmann ei ole oma sõnul kunagi suur õppija olnud ja koolitunnistustel oli tal ikka omajagu koolipoisi hindeid, lõpetas ta Pärnu kolledži cum laude ning sai lõputöö eest, mis rääkis sellest, kuidas omavalitsus ja politsei saaksid varem lähisuhtevägivalda märgata ja juhtumeid ennetada, riikliku teaduspreemia.Tunnustust on Tetsmann pälvinud omajagu. «Ikka on tore, kui keegi sulle pai teeb,» nentis ta ning lisas: «See ei peagi olema mingi riiklik tunnustus või teenetemärk. Ka kolleegi kiitus teeb tuju heaks.»TAUST• Sündinud 1. juulil 1980. • Lõpetanud 1996. aastal Kildu põhikooli, 2000. aastal Viljandi täiskasvanute gümnaasiumi, 2002. aastal Viljandi ühendatud kutsekeskkooli müügisekretäri erialal, 2006. aastal Paikuse politseikooli ning 2021. aastal Tartu ülikooli Pärnu kolledži sotsiaaltöö ja rehabilitatsiooni korralduse erialal.• Aastatel 2006-2007 piirkonnapolitseinik, 2011-2012 patrullipolitseinik, 2012-2022 noorsoopolitseinik ning aastast 2022 veebipolitseinik.• Tunnustused: politsei- ja piirivalveameti Lõuna prefektuuri aasta kommunikatsioonisõber (2018), Lõuna prefektuuri teenetemärk teenistusalaste ülesannete silmapaistvalt hea täitmise eest (2020), üliõpilaste teadustööde riikliku konkursi esimene preemia sotsiaalteaduste valdkonnas (2021), Operation Lifesaver Estonia teenetemärk avaliku raudteeohutusalase tegevuse eest (2023).Allikas: Elerin Tetsmann"«Kui tavapolitseinik läheb koju, võtab vormi seljast ja sellega algab isiklik elu, siis mina võin ju kodus sussides ringi sahistada, aga minu töö vormist väljatulemisega ei lõpe.»ELERIN TETSMANN, veebipolitseinik"MERLIN KULD


„Tähtsad ninad“ näitab perekonda, kus laste ja vanemate rollid vahetuvadARVUSTUSEesti film suures plaanis kipub ühest jalast lonkama, kuid vahel tuleb ka mõni meeldejäävam pärl, mis ei ole tavapäraselt lohakas või arusaamatu dialoogiga. Ingomar Vihmari linalugu „Tähtsad ninad“ on sujuvalt lavastatud seiklusfilm, mis mitte ainult ei naeruta tervet peret, vaid pakub ka kõneainet ettevõtluse ja rahapesu kohta. Lapselikult lihtsa loo kangelaseks on Mattias Naani kehastatud pereisa Artur, kelle kaudu näeme ühe perekonna ja abielu teekonda õnne defineerimisel.13aastased Oliver (Ruben Tolk) ja Sass (Robert Alexander Peets) meisterdavad tööõpetuse tunnis ninakujulise prillihoidja, mis ootamatult äratab salapärase suurinvestori huvi. Samal ajal näeb Oliveri hiljuti koondatud isa vaeva, et leida uus ametikoht. Poisid on iseseisvaks äriajamiseks aga liiga noored ning nii tekibki Oliveril plaan, kuidas lüüa kaks kärbest ühe hoobiga - nad palkavad firmat juhtima Oliveri isa ning päästavad seeläbi ka vanemate karile sõitnud abielu! Konks on aga selles, et Oliveri isa ei tea, et töötab poja ja tolle sõbra Sassi heaks. Algab hoogne topeltmäng, mis eskaleerub, kui poisid saavad teada, mis on salapärasel investoril tegelikult plaanis.Esimene asi, millega Ingomar Vihmar märki tabab, on atmosfäär. Siin on mingisugune äratundmise rõõm. Umbes nagu läheks tagasi lapsepõlvekoju või oma vanasse puuonni, kus pole mitu aastakümmet käinud.„Tähtsad ninad“ meenutab neid vanu Eesti klassikuid nagu „Lammas all paremas nurgas“, mis lihtsuse taustale peidab raamatute jagu teemasid. See põhineb originaalsel algmaterjalil, mis kohe meenutab, et me siin väikeses riigis oskame teha kahte tüüpi filme - laste- ja dokumentaalfilme. Seega pole põhjust imestada, et film on kvaliteetne läbi ja lõhki, mitte lohakas ja segase arusaamatu helitööga, kus dialoogist ei suuda aru saada.Mulle äärmiselt meeldib „Tagurpidi torn“ (lavastaja Jaak Kilmi), mis on endiselt üks parimaid Eesti filme, mis kunagi tehtud. Samuti olen tugevalt kiitnud nii „Kratti“ (lavastaja Rasmus Merivoo) kui ka „Eia jõule Tondikakul“ (lavastaja Anu Aun). Isegi „Erik Kivisüda“ (lavastaja Ilmar Raag) on tegelikult meeltmööda. Paneksin „Tähtsad ninad“ samasse nimekirja kui tänapäeva Eesti lastefilmide klassika, mida võiksid vabalt vaadata uuesti ja uuesti nii praegused, eelmised kui ka järgmised põlvkonnad. Eelnimetatud teostega sarnaselt on ka siin õnnestumise taga tasakaal kibestunud täiskasvanute ja naiivsete laste maailmade kokkupõrkamise juures.Arturi abielu on lagunemas„Tähtsad ninad“ võttis omale ülesande näidata perekonda, kus laste ja vanemate rollid vahetuvad. Pereisa Artur on loo kõige lapsikum tegelane, samal ajal kui perepoeg Oliver pidevalt muretseb, on stressis ja võtab vastutuse kõige eest - nagu täiskasvanu. Mattias Naan on minu jaoks suurim üllatus, sest seni ainukene kokkupuude temaga on olnud absurdikomöödiates. Ei arvanud, et töllakas Artur võib ühel hetkel muutuda sümpaatseks tegelaseks. Naan tegelikult kannab seda filmi oma õlgadel, sest talle jääb enamik ekraaniaega, huumorit (jagab seda noore Robert Alexander Peetsiga) ja isegi draamat. Ta peab kõike üksinda tegema nagu üks pereisa päriselt. Või vähemalt nii ta arvab.100 000 eurot, mis lõhnab valestiOotamatu teemana tuuakse sisse ka abieluprobleemid, sest töötu sõudetreener Artur ei suuda uut töökohta leida. Pereemast on saanud põhiline toitja, kuid ainult sellest perele ei piisa. Naine üksinda ei pea kaua vastu selles stressirohkes rollis, mida enamik Eesti mehi iga päev teeb, ning nõuab Arturilt kohest tegutsemist. Ta lausa käsib tal võtta vastu mis iganes töökoht ja seda lahutuse ähvardusel. Huvitav oleks kunagi näha sama situatsiooni vastupidi, et mees karjuks oma töötu naise peale samasuguste ähvardustega, kuid tõenäoliselt sellist asja ekraanidele ei tooda. Vähemalt mitte komöödias. Need tugevad pinged ja tülid jõuavad ka laste kõrvu, millest on mul alati kahju. Lapsed ei tohiks selliseid asju kuulda, las nad jäävad lasteks, kuniks on võimalik. Täiskasvanud oleme ju terve elu.Veidral kombel on „Tähtsad ninad“ hoopis lugu perekonna õnnest ja mida selle jaoks on vaja. Kas raha toob õnne? Erinevalt muinasjutulisest naiivsest vastusest, et ei too, öeldakse filmis selgelt, et jah, toob küll. Uus töökoht eemaldab stressi ja maandab pingeid. Rahamuredega koos kaovad ka tülid abikaasade vahel, kuid Arturi hoolimatu kulutamine tekitab kohe uued mured. Arturile on raske kaasa tunda, kuid samal ajal on temas mingisugune süütu ullikene, kes soovib head, kuid kohe kuidagi ei oska seda teha. Meenutab veidi minu isa, kellel oli sarnane mure - tahab head, kuid kukub valesti välja.Mattias Naan on filmi hingFilmi treilerid ja sünopsised keskenduvad salapärasele leiutisele - plastist ninale, mis peaks prille üleval hoidma. Oliveri ja Sassi selgelt halb leiutis võtab jumet, kui kohalik investeerimisettevõte neile toote arendamiseks 100 000 eurot pakub. Asi lõhnab halvasti juba algusest peale, kuid kes ikka rahapajale käe ette paneb, ja siit tulebki filmi põhiline süžeeliin - iduettevõte, mida Artur juhtima asub. Siin on omajagu tugevat irooniat startup'i-majanduse kohta, kus raha niisama loobitakse vasakule ja paremale. Ninaidee on selgelt väga halb, kuid keegi ei julge midagi öelda, sest elame maailmas, kus ettevõtete edukust ei määra toote praktilisus või idee headus. Iga asi võib raha teenida ning tõenäoliselt astuks enamik inimesi samasse auku, kuhu need noored poisid kogemata kukkusid.„Tähtsad ninad“ on igal juhul meeldejääv kinoelamus ja meeldiv üllatus. Minu lapsed nautisid seda ning jututeemat jätkus palju isegi järgmisel päeval. Nad hakkasid küsima ettevõtluse ja rahapesu kohta. Uurisid igasuguseid asju ning meil olid lahedad vestlused. Kui „Erik Kivisüda“ pani meid leinast ja kaotusest rääkima, siis siin arutasime erinevaid pettuseid ning kuidas neid vältida. Tülidest ja vingerpussidest hoolimata on filmis olemas tervislik peremudel, kus inimesed on üksteisega tegelikult ausad. Mured tulevad välja ja ühiselt proovitakse leida lahendusi ning isegi kui keegi on selgelt teinud midagi valesti, siis esimene samm on mõistmine. Vahel on hea, kui keegi kõrvalt meile meelde tuletab, et on OK emotsioonid välja lasta, sest elu ongi keeruline, kuid perekond ikkagi toetab ja aitab.Ilusasti filmitud ja hea muusikaga tempokas perefilm on hea vaheldus vihmasele ilmale ja see sobib tervele perele, kuid loo täielikuks mõistmiseks peaks lapse vanus olema umbes 10+. Noorematele jääb filmi teine pool tõenäoliselt arusaamatuks, kuid emadisad muidugi saavad aidata sündmusi selgitada. Kõige keerulisemad teemad on seotud ettevõtluse ja rahapesuga, millest ka kõik täiskasvanud päris täpselt aru ei saa, kuid õnneks selle peale palju aega ei raisata.Mattias Naan on selle filmi hing, seega ideaalne valik ja ideaalne sooritus. Võtke pere kaasa ja nautige head Eesti kino.HINNE: 8/10„TÄHTSAD NINAD“: Filmikaader 13aastased Oliver (Ruben Tolk) ja Sass (Robert Alexander Peets) meisterdavad tööõpetuse tunnis ninakujulise prillihoidja, mis ootamatult äratab salapärase suurinvestori huvi. Algab hoogne topeltmäng, mis eskaleerub, kui poisid saavad teada, mis on salapärasel investoril tegelikult plaanis.Seiklusfilmi kangelaseks on Mattias Naani kehastatud pereisa Artur (vasakul), kelle kaudu näeme ühe perekonna ja abielu teekonda õnne defineerimisel.RAIKO PUUST


RaamatureklaamRAAMATUTUTVUSTUSJana Maasik„KUMMITUSTE PEATÄNAV"Illustreerinud Urmas Viik Kõva köide, 208 lk Kirjastus Varrak12aastased kaksikud Hugo ja Loona leiavad kaks nädalat pärast isa matuseid salapärase võtme, mis ajab kihevile kogu Tallinna vanalinna kummituste koorekihi. Veelgi keerulisemaks muudavad niigi raske olukorra Kummitusteuuringu Instituudi korrumpeerunud teaduri kahtlased tehingud. Kaksikuid ja võtit kaitsta püüdes on Vahepealsuse võtmevalvurid Aaria ja Magnus lakkamatult tegevuses. Hugot ja Loonat ootab ees keeruline ülesanne uurida välja, mis võtmega on tegu, ning leida värav, mille võti avab.See fantaasiaseiklus viib lugeja teistsugusesse Tallinna. Linna, mille tänavatele on paigaldatud vaimudetektorid ning kus inimeste seas liiguvad kummitused, Vahepealsuse vahtkondlased ja võtmevalvurid.Agatha Christie„HALLOWEENIPIDU"Inglise keelest tõlkinud Krista Suits Pehme köide, 289 lk Kirjastus VarrakLaste halloween'i-peol mõrvatakse üks tüdruk. Suure valetajana tuntud Joyce oli mõni tund tagasi teatanud, et nägi kunagi pealt, kuidas keegi tapeti. Rääkis ta tõtt või luiskas? Kas seekordse kuriteo taga on väärastunud psüühikaga inimene või keegi, kes kardab omaenda turvalisuse pärast?Võltsingud, kadunuks jäänud või surnult leitud inimesed, kasuahnus ja selle kõige kõrval peaaegu ebamaine ilu...Uurima kutsutud Poirot' meelest on kogu loos midagi paganlikku ja müstilist. Järgneb teinegi mõrv. Hercule Poirot'l tuleb ajaga võidu joostes ära hoida järgmine.Marek Sadam„INGLID ON ARMIDEST TEHTUD"Kõva köide, 320 lk Kirjastus VarrakSelles raamatus on valik paaril viimasel aastal sündinud luuletustest. Igatsust tekitavaist looduspiltidest religioossete endasse vaatamisteni. Nii mõnigi neist tekstidest on juba saanud või saamas lauluks.Luule on erakordselt isiklik ning muutub ajas nagu me isegi, leiab autor. Ja palub, et luulekogu lugemiseks võetaks aega ja loetaks kiirustamata. Paar luuletust päevas on paras doos, et järjekordne talv taas üle elada.Loodetavasti leiab iga lugeja siit endale oma.


Katarine Rosalie: epistel Kalle kütusekaardist ja Põhja Konna jootmisestKatarine Rosalie. Karel Rahu
Mu armas rahvas! Sel nädalal alustas peavoolumeedia ja valitsus üht kõige hullemat inimjahti, mida nad iial pidanud on. Võib-olla on mõnigi teie seast lasknud end ära lollitada, sellega kaasa läinud – ja sellepärast ma keelan teid Valguse sõnadega ning ütlen: ärge tehke! Ärge loopige kividega süütut meest! Sest Kalle Grünthal on aus mees, üks meie seast, üks Valgussõdalaste ridadest, ja ma tean kindlasti, et ta pole röövinud riigi tagant sentigi, rääkimata mingist kütusest.
Kaja ja valitsuserakonnad aga keksivad ringi ning muudkui räägivad, nagu oleks meie Kalle riigikogu kütusekaardiga ostnud tonnide kaupa bensiini ja diislit oma sõiduauto jaoks. Seletavad, et nii palju ja nii erinevat kütust Kalle auto ei tarbigi! Ja veelgi enam, et kütust olevat tema kaardiga ostetud isegi ajal, kui Kalle ise riigikogu istungil oli! Süüdistavad teda pettuses ja varguses ja andsid ta isegi politseisse, ja nüüd on vaene mees kriminaaluurimise all. Sundisid ta erakonnast välja astuma ja EKRE fraktsioonist ka. Ja nüüd tahavad ta isegi riigikogust välja visata. Aga sealt ei kanguta Kallet küll enam ühegi asjaga, sest sinna valisid ta tema valijad, ja neile antud lubadust ta juba ei murra! Tema seisab oma valijate ja eesti rahva eest murdumatuna ning ei anna järele ühelegi manipulatsioonile.
Ränk võitlus on vaesel mehel pidada. Ja mille nimel? Selle nimel, et Roimaerakond saaks maksumaksja kulul ja tema hea nime arvelt selle kütusega Põhja Konna joota!
Jaa-jaa! Põhja Konn on nimelt tagasi Toompea all koopas. EKRE suvepäevade ajal varastas Roimaerakond ta Suure-Lähtru karjamaalt tagasi. Kasutasid kohe võimalust. Kaja lendas kohale oma tulnukate ja mustade maagidega ning need tõstsid maagiliste leelutuste ja sisinate abil Konna selili õhku ja leviteerisid ta Tallinna tagasi. Püha Perekonda ei olnud kodus, et vaesekest kaitsta, ja nii see läks. Ma ise olin kohapeal ja jälgisin nuttes seda haledat vaatepilti. Muidugi püüdsin ma oma jõu ja väega toimuvat takistada, aga Kaja mustade maagide vastu ma ei saanud.
Nüüd sügisel selgus, et riigieelarve on auklik mis auklik ja Põhja Konna ülalpidamiseks pole üldse nii lihtne raha leida kui varem. Süüa on talle veel võimalik anda, sest oponente ja pahaaimamatuid turiste leiab Roimaerakond piisavalt, aga palja veega nad Konna joota ju ei taha. Sellega on niisugune lugu, et kui Põhja Konn joob tavalist vett, siis ta on iseloomult nagu tavaline konn, ainult jube näljane. Aga kui talle joota bensiini või diislit, siis see muudab ta vihaseks ka. Siis ta pole mitte lihtsalt näljane, vaid ka väga agressiivne. Mida ära ei söö, selle trambib sodiks. Ja on palju hirmuäratavam. Sellepärast Roimaerakonnal tema peale nii palju kütust kulubki. Konn tarbib seda palju rohkem kui auto või isegi buss.
Nii oligi Roimaerakonnal probleem! Aga Kaja leidis muidugi kohe lahenduse. Ta lasi varastada Kalle kütusekaardi ja selle täpselt järele teha. Muidugi läks see korda, sest tal on ju igal pool käsi sees. Koopia sai täpselt samasugune kui õige kaart, numbrid kõik samad, koodid ja muu. Vana kaart sokutati Kallele tagasi taskusse, uue kaardiga hakati Põhja Konna jaoks kütust ostma. Nüüd see Konna jootmine käibki maksumaksja raha eest ja riigikogu kuluhüvitiste arvelt. Sellepärast paistabki, nagu oleks Kalle ebanormaalselt palju kütust kulutanud ja tankinud isegi sel ajal, kui ta riigikogus tööl on. Aga just see ju tõestabki, et tema pole süüdi!
Nüüd on Kaja ja Roimaerakonna kuritegude registris veel ka kütusekaardi võltsimine ja riigikogu saadiku kurjategijaks lavastamine. Näete, nemad ei põrka tagasi mitte millegi ees! Ja südametunnistus neis ka ei ärka. Ei maksa lootagi.
Sellepärast ei astu Kaja tagasi ei selle ega ka oma teiste roimade pärast. Me näeme jälle ja jälle, kuidas ainus võimalus tema omavoli lõpetada on see asi ise oma kätesse võtta. Lähme tänavatele, mu armas rahvas! Ärgake ometi! Ma kutsun teid kõiki üles – ärge olge lambad, olge meiega. Sest ainult koos me päästame Eesti alatu Roimaerakonna kütkest ja Sõjaprintsessi alatutest trikkidest, ainult me ise suudame Eesti päästa.


Pakistani ekspeaminister Sharif naaseb eksiilist kodumaaleISLAMABAD, 21. oktoober, AFP-BNS - Pakistani kolmekordne peaminister Nawaz Sharif saabub laupäeval vabatahtlikust eksiilist kodumaale, et valmistuda valimiste eel poliitikasse naasma.
Pakistani parlamendivalimised toimuvad 2024. aasta jaanuaris, Sharifi peamine poliitiline vastane ekspeaminister Imran Khan kannab vanglakaristust.
Sharif saabub Dubaist pealinna Islamabadi ja sõidab edasi Lahoresse, kus tema Pakistani Moslemiliiga-Nawaz (PML-N) toetajad kogunevad ekspeaministrit tervitama.
Sharif on korruptsioonis süüdi mõistetud ja teda võib oodata vanglakaristus. Pakistani ülemkohus määras sel nädalal Sharifile kuni teisipäevani ajutise kautsjoni, mis tähendab, et teda ei ähvarda kohe pärast kodumaale saabumist vahistamine.
Sharif kukutati peaministri kohalt 2017. aastal ning eemaldati pärast süüdimõistmist korruptsioonis eluks ajaks poliitikast.
AFP - Baltic News Service


Pakistani ekspeaminister Sharif saabus IslamabadiISLAMABAD, 21. oktoober, AFP-BNS - Pakistani kolmekordne valitsusjuht Nawaz Sharif saabus laupäeval pärast nelja-aastast vabatahtlikku eksiili Islamabadi, edastasid Pakistani telekanalid.
Sharif valmistub naasma 2024. aasta jaanuari parlamendivalimiste eel poliitikasse, tema peamine poliitiline vastane ekspeaminister Imran Khan kannab vanglakaristust.
Islamabadist sõidab Sharif edasi Lahoresse, kus tema Pakistani Moslemiliiga-Nawaz (PML-N) toetajad kogunevad ekspeaministrit tervitama.
Sharif on korruptsioonis süüdi mõistetud ja teda võib oodata vanglakaristus. Pakistani ülemkohus määras sel nädalal Sharifile kuni teisipäevani ajutise kautsjoni, mis tähendab, et teda ei ähvarda kohe pärast kodumaale saabumist vahistamine.
Sharif kukutati peaministri kohalt 2017. aastal ning eemaldati pärast süüdimõistmist korruptsioonis eluks ajaks poliitikast.
AFP - Baltic News Service


Eesti oma «Pretty little liars»? Ergo Kuld ja Katariina Libe väntavad uut draamasarjaPraegu käivad Elisa Huubi põnevussugemetega draamasarja «Täiuslik sõbranna» võtted, mille režissöör on Ergo Kuld ning stsenaristideks Katariina Libe ja Reeli Reinaus. Vaata galeriist, milliseid näitlejannasid saab näha sarja peaosades! Uue sarja keskmes on keskkonnaminister Agnes, kes on kohe rajatava tuulepargi üks eestvedajaid ja hakkab ootamatult saama ähvarduskirju. Anonüümne väljapressija nõuab tuulepargi ehituse seiskamist või muidu teeb ta avalikuks Agnese 15 aastat tagasi traagiliselt lõppenud peo tagajärjed, kus üks neljast sõbrannast jäi teadmata kadunuks.
Kolm peol osalenud sõbrannat – Agnes, Britt ja Elis – kes ei ole 15 aastat üksteist näinud, asuvad nüüd koos minevikus tuhnima. Kõik naised kardavad salamisi, et just nemad on Susanna arvatavas surmas süüdi. Mis aga tegelikult Susannaga juhtus? Sarja peaosades on Loviise Kapper, Mariel Korjus ja Carolin Ligi.
Katariina Libe on Diktorile rääkinud: «Ega ma kellegi teise ukse taga ei käinudki kraapimas, palusin Ergo (Ergo Kuld, produktsioonifirma Kassikuld üks asutajatest, sarja režissöör – toim) käest võimalust. Tal tekkis tegemistes lünk ja käis välja idee, et oleks vaja naistekat, millel oleks ka põnevust ja sisu. Meil hakkas mõte kohe kerima: et oleks naistekas, mille peategelased oleksid naised, aga selle all oleks draama, põnevuslugu, mis oleks ühtlasi ka natuke nagu krimilugu. Seriaalil oleks mitu kihti.»
Sarja režissöör on Ergo Kuld ning selle kirjutasid Katariina Libe ja Reeli Reinaus. Stsenaariumi konsultant on Tiina Lokk.
Sari esilinastub PÖFFil ja on vaadatav ainult Elisa Huubis.


Kuidas kaitsta ennast inforuumis?INFO ON NAGU ÕHK, MIDA VAJAME IGA PÄEV. SEE ÜMBRITSEB MEID KÕIKJAL NING TIHTI ME ISEGI EI TEADVUSTA ENDALE, KUI SEDA TARBIME VÕI EDASI JAGAME.Jagame näiteks, laikides postitust või saates vestlusaknasse lingi, mis meid kõnetab. See alateadlik ja automaatne tegutsemine muudab meid haavatavaks pahade kavatsustega tegelaste suhtes, kelle eesmärk on manipuleerida meid info abil tegutsema just nende soovitud viisil.Olen õpetajaid koolitamas käies kuulnud tihti mõtteavaldust: miks peaks üks pahatahtlik tegelane õpetaja sihikule võtma, kui õpetaja pole rikas ega ka kuulus? Neid põhjuseid võib ometi olla päris palju, toon siin välja mõned.FINANTSPETTUSEDIsegi kui sulle tundub sinu pangakontol olev summa väike, ei tasu unustada, et inforuum on globaalne ja seal tegutsevad ka pahalased riikidest, kus keskmine kuupalk on ainult paarsada dollarit. Nende jaoks on kõik Euroopa inimesed väga rikkad ning seetõttu ka pidevalt sihikul.TUTVUMISPETTUSEDNende petturite sihikul on tavaliselt üle 40-aastased inimesed, sest selles vanuses on tavaliselt mingi varu juba pangakontole kogutud. Selle petuskeemi puhul tuleb arvestada, et pätid on valmis kulutama mitu kuud emotsionaalse läheduse tekitamiseks, enne kui raha paluvad.INTERNETIOSTUDEGA SEOTUD PETTUSEDE-kaubanduse osakaal suureneb, seega leiab internetist järjest rohkem igasuguseid pakkumisi ja epoode, mis tekitavad ahvatlust. Kahjuks on nende lehtede eesmärk tihti inimeste raha kiirelt kätte saada. Eriti kehval juhul on pettuse eesmärk meelitada välja krediitkaardi andmed.PAHAVARARÜNNAKUDInternetis on koht nimega tumeveeb, mis on anonüümne ning kus toimub väga palju kuritegelikku kaubandust. Seal läheb kaubaks kõik: inimeste kasutajanimed, ligipääs arvutile, paroolid, krediitkaardi andmed ja kõik muud andmed, mida suudetakse hankida. Neid andmeid on kõige lihtsam kätte saada, kui sokutada kasutaja arvutisse pahavara. Lisaks on viimasel ajal levinud lunavararünnakud, kus põhimõtteliselt kõik arvutisse salvestatud andmed krüpteeritakse ja ainuke viis oma materjalidele taas ligi pääseda, on arvuti hõivajatele soovitud summa maksta.VALEINFOValeinfo on ka kõigi eelmiste pettuste osa, kuid eraldi toon välja n-ö uudismeedias oleva valeinfo. Mõnikord satub valeinfo artiklisse kogemata, kuid kahjuks on järjest rohkem ka sellist valeinfot, mis on loodud teadlikult ja mille eesmärk on tekitada inimestes hirmu, rahulolematust või viha. Seda kasutatavad näiteks ebaeetilised ettevõtted, kes soovivad oma kaupu müüa, aga ka vaenulike riikide valitsused, et lõhkuda riigi ühtsust ning tekitada ebakõlasid.Ülaltoodud näited on maalitud väga laia pintsliga. Tegelikult on 1001 viisi, kuidas igaüks meist võib sattuda petturite sihtmärgiks inforuumis.SEITSE SOOVITUST, KUIDAS KAITSTA END MANIPULATSIOONIDE EEST INFORUUMISKUI MISKI ON LIIGA HEA, ET OLLA TÕSI, SIIS ...See kehtib nii imesoodsa iPhone'i pakkumise kui ka mõne uudise kohta, mis tekitab soovi jagada seda kiirelt koos kommentaariga „Mis ma teile ütlesin ...“. Internet ei ole imedemaa, kus kõik on imeodav ning absoluutset tõde ei eksisteeri. Kui miski tundub liiga hea, peaks peas automaatselt vilkuma hakkama punane tuluke: kus on siin konks?JÄLGI OMA EMOTSIOONE!Enamik manipulatsioone püüab mõjutada meid emotsiooni kaudu. Eriti manipuleeritavad on inimesed siis, kui nad on väga hirmunud või vihased, kuid ka head emotsioonid võivad kaitset nõrgendada. Kui miski teeb sind väga kurvaks, rõõmsaks, vihaseks või hirmunuks, ära hakka kohe tegutsema, vaid võta aeg maha ja püüa analüüsida, mis selle emotsiooni täpselt tekitas.MÕTLE KRIITILISELTInfo ei teki inforuumi iseenesest, vaid keegi paneb selle sinna. Seega tuleks iga infotüki puhul esitada endale järgmised küsimused.• Kes selle info inforuumi pani? • Mis võiks olla tema eesmärk? • Kui usaldusväärne on selle info allikas? • Kas info on objektiivne või subjektiivne? • Kas tegu on kellegi arvamuse või faktiga?ÄRA JAGA JAMA!Uuringud on näidanud, et valeinfo levib mitu korda kiiremini kui tõene. See on arusaadav, sest valeinfo tekitab rohkem emotsioone, on seksikam ning seetõttu meeldib inimestele seda rohkem jagada kui näiteks kuiva teaduskirjandust. Valeinfot jagades on meil vastutus, sest anname sellele usaldusväärsust juurde. Õpetaja peab eriti ettevaatlik olema, sest inimesed ju ometi usaldavad oma õpetajaid.UUENDA OMA TARKVARA JA KASUTA VIIRUSETÕRJETPahavara on tihti tehtud nii, et see kasutab ära viga koodis. Kui tarkvaraarendaja saab teada, et ta programmis on viga, teeb ta paranduse, kuid pättide rõõmuks on palju inimesi, kes oma tarkvara automaatselt ei uuenda ning viirusetõrjet ei kasuta. See võimaldab pahavaral levida veel kuid pärast programmi turvaaugu parandamist.PANE OMA KONTODELE KAHEASTMELINE AUTENTIMINEOlen nüüdseks juba ligi kümme aastat käinud ja rääkinud, kui kasulik on kaheastmeline autentimine, kuid iga kord, kui mõtlen, et enam pole vaja sellest juttu teha, jõuab minuni info, kus kellegi konto varastatakse ja sellest sünnib palju pahandust. Üheksal juhul kümnest ei olnud sellel kontol kaheastmelist autentimist. Kaheastmeline autentimine ei ole imerohi, kuid on päris efektiivne ennetusvahend. On hilja hakata kontot kindlustama siis, kui see on juba päti omandis, kes sinu sõpradele petukirju saadab ja sinu krediitkaardiga reklaame ostab.ÄRA HÄBENE ABI KÜSIDATihti on petturi ohvriks sattunul piinlik ja ta ei taha juhtunust rääkida. Eriti karm on olukord, kus inimene püüab üksinda internetist abi otsida, kuidas petturilt oma vara tagasi saada. On olemas petturid, kes sihivadki inimesi, kes on juba ühe pettuse ohvriks langenud. Petturid pakuvad abi, et kaotatud raha tagasi saada. Tegelikult võetakse inimeselt viimasedki säästud ning mõnikord veendakse teda laenugi võtma.Kui satud mõne internetipettuse otsa, on loomulik sellest rääkida. Küsi nõu pereliikmetelt, kolleegidelt ja pöördu vajadusel veebikonstaabli poole. Pätid on osavad manipulaatorid ning püüavad teha kõik selleks, et inimene jääks üksi ja eemale oma tugivõrgustikust.Diana Poudel.DIANA POUDEL, Tartu Ülikooli infovastupidavuse nooremteadur


Oma väärtuste eest seismine ei ole teiste rõhumineSee, et rahvad seisavad omal maal oma väärtuste eest, on loomulik – just nii peabki maailm toimima. Ühe rahva väärtused ei pruugi teiste rahvaste omadega kokku sobida. Mittesobivus ei ole aga kuidagi põlisrahva probleem, kohanema peavad hoopis võõrad, kirjutab Tartu Ülikooli tudeng Daniil Martikainen-Jarlukovski.«Kui oled Roomas, tee nii nagu roomlased,» on sajandeid olnud juhtiv inimkäitumise põhimõte, millest püütakse praegu lahti saada. On raske mõista, missuguse tulemuseni loodavad jõuda inimesed, kes edendavad niisugust lähenemisviisi, kuid on lihtne näha, missuguse tulemuseni see viib. Kui rahvas A ei hoia oma väärtustest kinni ega nõua nende järgimist, siis rahvas B ei võta neid vastu ja võib isegi nõuda hoopis oma väärtuste järgimist. Siis jääb rahval A kaks varianti: kas ta hakkab siiski oma väärtuste järgimist nõudma või alistub rahva B tahtele. Teine variant toob pikas perspektiivis väärtuste järgimist nõudva rahva võidu, kuna see stsenaarium välistab lõimumise ja isegi tugevdab tolle rahva maailmavaateid.
Hiljutine näide, mis seda tõestab, on Skandinaavias koraanide põletamiga kaasnev. Moslemid mässavad ja hävitavad teiste vara, kui keegi põletab nende püha raamatu. Taanlased alistuvad ja teevad seda, mida moslemid ähvarduste ja illegaalse tegevuse kaudu taotlevad. Kas ühegi moslemi soov hoolida taanlaste väärtustest kasvab, kui taanlane teeb tema jaoks pärast väljapressimist mida tahes? Vaevalt.
Sõnum, mida neile alistumine saadab, on see, et kohalikud väärtused ei ole midagi väärt ja kui natuke ähvardada, võib mida tahes saada. Sellistel tingimustel on vaba ühiskond võimatu, kuna see on viljakas pinnas igasuguste vabadusevastaste rühmituste tärkamiseks, sest inimesed näevad, et teiste vabadusi saab soovi korral piirata. Väärtuste säilitamine muutub samuti keeruliseks, kui hakatakse leidma, et võõraste omad peavad olema esikohal.
Kui valitsus oleks pronksiöö ajal alla andnud, oleks ainuke tulemus olnud riigi- või õigemini hoopis rahvavastaste tegevuste jätkuv julgustamine.
Eesti tegi okupantide ja küüditajate auks ning mälestuseks püstitatud monumentide eemaldamise alustamisega õigesti. Muidugi tekitab see nördimust nende järeltulijates, kes astuvad selliste monumentide kaitseks välja. Varem püüdsid nad oma eesmärke nagu praegused moslemid mässamise kaudu saavutada, ent ei suutnud. Kui valitsus oleks pronksiöö ajal alla andnud, oleks ainuke tulemus olnud riigi- või õigemini hoopis rahvavastaste tegevuste jätkuv julgustamine.
Ei too midagi head ka nüüd võimalik allaandmine eestikeelsele haridusele ülemineku puhul, mis on osaliselt ka väärtuste küsimus. Vastupanu sellele on keele- ja kultuuriruumis põhinevate hoiakute otsene tulemus. Kui pidevat sidet võõraste väärtustega ei murta ega asendata parema alternatiiviga, ei toimu mitte mingit positiivset muutust. Võib mööduda veel kümme aastat ning inimesed, kes mõtlevad samamoodi nagu need, kes on praegu ülemineku vastu, ütlevad samu argumente.
Eiraku kuitahes palju katseid defineerida seda, kes on eestlane, ja öelgu, et kodanikud on kodanikud, on siiski ilmne, kes paneb oma autole kleebise fraasiga «olen venelane» ja miks ta niimoodi käitub. Ei tee seda ei eestlased ega hiinlased, vaid hoopis venelased, kellest paljudel on küll kodakondsus, kuid mis ei muuda sugugi nende identiteeti ega suhtumist teatud teemadesse. Tuleb muidugi tõdeda, et kodakondsuse saajad on tõenäoliselt paremini lõimunud, kuid selle olemasolu ei ole siiski garantii.
Inimeste käitumine tuleneb otseselt nende väärtustest ja hoiakutest. Et sisserändajad saaksid põlisrahva omi vastu võtta, on vajalik arusaam, et kohalike väärtuste austamine ja järgimine on siinkohal oodatud. Niisugune arusaam peab tekkima ka põlisrahval endal ning poliitilistes otsustes selgelt kajastuma. Ühiskonnas domineerivad väärtused võidavad, seega valik on kas teisi vastu võtta või omade eest seista. See on enesekaitse, mitte rõhumine.


Andre Nõmm: õilis rahvapangandus või lihtsalt massiline vargusLähiajalugu on täis näiteid finantsmaailmast, kus üksikud indiviidid määravad läbikukkumise, jättes hea tehnoloogia tagaplaanile, kirjutab finantsinspektsiooni juhatuse liige Andre Nõmm.
Detsentraliseeritud rahandus (DeFi) esitab väljakutseid traditsioonilisele finantssüsteemile. Plokiahelal ja nutilepingutel põhineva rahanduse eesmärk on muu hulgas välja süüa sellised traditsioonilised finantsvahendajad nagu pangad, investeerimisfirmad, aga ka kauplemisplatvormid, nagu näiteks börs ise. Netflix pealkirjastab dokumentaalfilmi GameStopi juhtumist teravalt kui „Eat the rich.“
Iseenesest pole ju selles kõiges midagi uut. Ühiskonnas on alati olnud neid, kes otsivad demokraatiast veel suuremat demokraatiat, järg on nüüdseks jõudnud ka finantssektori juurde.
Kümned tuhanded varastatakse paljaks
Kui kogenud pankrotihaldurid krüptokrahhi põhjustanud ettevõttesse FTX sisse astusid, siis mitte midagi sellist ei olnud nende silm enne näinud. Sellest miljardiorganisatsioonist ei suutnud nad eristada asjakohaseid üksusi ega kontrollisüsteeme, mis on traditsioonilisele finantsasutusele ja sellega seotud riskide juhtimiseks elementaarsed.
Nad võtsid selle kokku üsna halastamatult nagu „väike seltskond kogenematuid, vajalike oskusteta inimesi“. Õnnestumise või läbikukkumise keskmes on alati olnud inimene.
Krüptoteenuste puhul on palju argumenteeritud rahapesu võtmes, kuid veel suuremaks probleemiks on kujunemas see, et kümned tuhanded inimesed lihtsalt varastatakse üksteise järel paljaks.


Miks õigusorganid korruptsioonikuritegudega hakkama ei saa? Stuudios on Steven-Hristo EvestusPorto Franco protsessis mõisteti kõik süüdistatavad õigeks, Tallinna sadama kohtuprotsess kestab juba aastaid, kas siit võib välja lugeda, et Eesti kohtusüsteemis polegi võimalik kedagi korruptsioonis süüdi mõista või jahib prokuratuur valesid inimesi, sellest räägime endise riigiprokuröri Steven-Hristo Evestusega. Saatejuht on Ulla Länts.


Need 10 petuskeemi on röövinud inimestelt ligi 5 miljonit eurot ainuüksi sel aastal[unable to retrieve full-text content]
Eesti elanikud ja ettevõtted puutuvad viimastel aastatel aina sagedamini kokku küberpettuste ohuga. Tänavu esimese 9 kuuga langes pettuste ohvriks üle 800 inimese, kes jäid kokku ilma ligemale 5 miljonist eurost.


Need 10 petuskeemi on röövinud inimestelt ligi 5 miljonit eurot ainuüksi sel aastalEesti elanikud ja ettevõtted puutuvad viimastel aastatel aina sagedamini kokku küberpettuste ohuga. Tänavu esimese 9 kuuga langes pettuste ohvriks üle 800 inimese, kes jäid kokku ilma ligemale 5 miljonist eurost.


Eurolaulik Käärijä rakendati propagandamasina ette23.10.2023
Tobe juhtum Soome eurolaulikuga Käärijä (kodanikunimega Jere Peuhöneni), mille Vene propaganda taaskord osavalt ära kasutas püüdes tõestada, et lääneriigid on Iisraeli konflikti tõustes Ukrainale selja keeranud. Mõneti ootuspäraselt püüab Kremli propagandameedia igas teemas kõigile näidata, et erinevad inimesed on Venemaa poolt ja Ukraina vastu. Taolisi olukordi on olnud minevikus, tuletagem meelde näiteks Rammsteini kontserdi juhtumit, ja kahjuks saab neid olema ka tulevikus.
Soome räppar viskab lipu lava taha
Sotsiaalmeedias levib hoogsalt Käärijä Tallinnas toimunud kontserdil tehtud videoklipp, kus on näha, kuidas lavale visatakse lipp, kuid Eurovisioonil kuulsust kogunud Soome räppar viskab selle kättevõtmise asemel hoopis lava taha. Sotsiaalmeedias on paljud sellest häiritud ja kahtlustavad, et superstaar armastab Venemaad.
далбайоб, ти мав сей стяг підняти, поцілувати і до серця прикласти, а не рубати дебіла ніби ти не поняв.
не виграв євробачення, але виграв конкурс ублюдків, не парся. pic.twitter.com/yQftCB0CPS
— рейхенбахський водоспад (@Reg_Bah) October 16, 2023
Ukrainlastest fännid
Erinevad meediaväljaanded teavad jagada, et ukrainlased pole laulja käitumise üle üldse õnnelikud ning Käärijä tembeldati kiirelt rahvusvaheliste fännide seas venemeelseks. Asjad läksid lausa nii kaugele, et soomlase sõnul hakati talle saatma ähvardusi.
Üks kasutaja kirjutas artistile, et tema arvates käitus Käärijä lugupidamatult: “Laua alla visatud Ukraina lipp on lugupidamatu, kas teil pole südametunnistust?” Mille peale laulja saatis OBOZ.UA hinnangul absurdse vastuse, nagu ei teaks ta, et tegemist on Ukraina lipuga.
OBOZ.UA on 2001.a loodud Ukraina veebiväljaanne, mis kuulub Ukraina poliitikule ja ettevõtjale Mykhailo Brodskyle. 2017. aasta märtsis tuvastas massiteabe instituut avaldatud tekstides ajakirjanduslike materjalide esitamise standardite rikkumisi, kusjuures 100-st artiklist loeti kvaliteetseks ajakirjanduseks vaid 32%. Kirjastusel on oma telekanal Oboz TV.
Väljaande peatoimetaja ja omanik Brodsky on Ukrainas tuntud ka kui Vabade Demokraatide Partei esimees. 2004. aastal esitas ta ennast ise presidendikandidaadiks, 2010. aastal kandideeris ta presidendi valimistel juba Vabade Demokraatide esindajana. Brodsky on olnud aastaid “gaasiprintsessi” Julija Tõmošenko (Teda süüdistati ametivõimu kuritarvitamises Venemaaga gaasilepingute sõlmimisel) liitlane. Nende koostöö sai läbi 2007.a, kui Brodsky esitas Tõmošenkole süüdistuse konstitutsioonikohtu kohtunikele altkäemaksu andmises ja valimisnimekirjades olevate kohtade müümises.
Ukraina veebiväljaanne OBOZ.UA seab kahtluse alla ka Käärijä siiruse ukrainlastega sõbrustamisel. Vaatamata sellele, et Käärijä sõbrustab Eurovisioonil Ukrainat esindanud bändiga Tvorchii, ei tõstnud artist sinikollast lippu põrandalt. Väljaandes rõhutatakse, et kõige rohkem üllatas ukrainlasi, et Käärijä lükkas lipu lihtsalt laua alla, ilma seda kordagi lahti harutamata.
Kritiseeritakse teravalt ka esineja ükskõiksust, kes veel pool aastat tagasi väljendas oma siiraimat armastust ukrainlaste vastu öeldes, et ta peab Virka Serdjutškat oma kõige lemmikumaks konkursil osalejaks läbi võistluse ajaloo. Vastutasuks olid ukrainlased koos eestlastega esimeste seas Käärijät toetamas, kui ta oli 2. koha pärast löödud.
Mulje nagu Ukraina toetus väheneks
Sel kevadel Venemaa poolt käivitatud ukrainlastele suunatud propagandakanalis Mriya märgitakse teravalt, et Käärijä mitte ainult ei tõstnud kollakassinist lipukirja, vaid viskas selle laua alla. Uudises tuuakse välja ka oletatav ukrainlaste reaktsioon: kogu maailm pole enam nendega. See on aga üks Vene propaganda põhinarratiividest lääne suunas, millele püütakse igast olukorrast toetavaid näiteid välja imeda.
Kremli propagandakanal Regnum levitab eurolaulikuga seotud intsidenti lisades juurde nüansi, nagu Ukraina lippude hülgamine ongi uus normaalsus.
Regnum vahendab, et Prantsusmaal asuva Vienne’i linnapea Thierry Kovacs andis korralduse eemaldada linnavalitsuse hoonest seal rippuv Ukraina lipp. Põhjuseks oli Ukraina liidri Volodõmõr Zelenskõi teade koostööst Kiievi ja Bakuu vahel. Linnapea süüdistas Aserbaidžaani etnilises puhastuses Mägi-Karabahhis ja ütles, et peab Bakuu toetust Ukrainale vastuvõetamatuks.
Meenutatakse ka, et juba 2023. aasta märtsis nõudsid Prahas valitsusvastasel meeleavaldusel osalejad rahvusmuuseumi hoonele riputatud Ukraina lipu eemaldamist. Politsei takistas meeleavaldajatel muuseumisse sisenemast ja 18 meeleavaldajat peeti kinni, kaks korrakaitsjat said vigastada.
Vene riigikanali RIA Novosti andmetel asendati 12. oktoobril New Yorgi Bloombergi pilvelõhkujal lehviv Ukraina lipp Iisraeli lipuga. Kanali jaoks on oluline välja tuua ehitustöölise sõnad, kelle meelest viitab lipuvahetus USA soovile Ukraina asemel oma liitlast toetada.
[embedded content]
Lihtne arusaamatus
Artist on praeguseks selgitanud, et tegemist oli temapoolse apsakaga, sest ta arvas, et Tallinnas visati lavale Rootsi lipp. On ju teada, et Käärijä jäi Eurovisionil teisele kohale ning suure kristallmikrofoni napsas endale just Rootsi esindaja Loreen. Seetõttu arvas soomlane, et keegi publikust tahab talle soola haavale raputada.
Käärijä tegi juhtunu kohta ka Instagrami postituse, kus selgitas veel kord, et tegu oli lihtsalt arusaamatusega. «Nägin ainult värve ja arvasin, et see on Rootsi lipp. Ma ei tahtnud oma Eesti publikule Rootsi lippu lehvitada,» kirjutas ta ja lisas, et mõistagi armastab ka oma Rootsi fänne.
«Ma vabandan kõigi ees! Pean ukrainlastest väga lugu ning toetan neid võitluses nende rahu ja vabaduse eest,» märkis ta postituses.
Laulja võttis oma apsaka teemaks ka Saksamaal aset leidnud kontserdil. „Ma tahan öelda, et ma armastan Ukrainat! Ma austan neid väga ja juhtunu on tõsine probleem. Nad nüüd soovivad mu surma ja ma peaksin nüüd nende ees vabandama, aga miks? Nemad tahavad mind tappa, aga ma peaksin vabandama nende ees? Nii ju ei saa,“ tõdes Käärijä Saksamaa publikule.
Käärijä on ilmselgelt pahane, et lipuintsident nii suure kella külge pandi. „Tõstke kõik oma keskmine sõrm üles!“ innustas ta Saksa publikut. „Keegi ei jama minuga! Raisk, mitte keegi!“ Ta kinnitab, et armastab ja austab Ukrainat.
Kuvatõmmised on pärit loos kasutatud allikatest.


Turvalise Ostukoha märgis näitab veebipoe kõrget teenindustasetEestis on juba üle 200 veebipoe, kes on välja teeninud Turvalise Ostukoha usaldusmärgise, mis aitab ka tarbijatel lihtsamini valikut langetada.
Märgist väljastab ja e-poe tingimustele vastavust monitoorib Eesti E-kaubanduse Liit. „Tegemist on kvaliteedimärgiga, mille olemasolu on igal veebiostlejal mõistlik kontrollida,“ kinnitab Eesti E-kaubanduse Liidu tegevjuht Tõnu Väät.
„Turvalise Ostukoha usaldusmärgis kinnitab, et e-pood on ostlejate jaoks mugav ja kvaliteetse teenindusega – vastab kõigiti tagastus-, taganemis- ja garantiinõuetele, kuvab hindu ning ühikuid korrektselt, kõik müügi- ja transporditingimused vastavad seadustele, panganõuetele, isikuandmed on hästi hoitud ja nii edasi. Märgist kandvate e-kauplejate puhul ei pea ostja muretsema, kas kaupmees aktsepteerib 14-päevast tagastamisõigust, kannab kauba tagastamisel kogu raha tagasi ning kuvab ostu tehes kõiki vajalikke linke ja blankette. Kui pood vastab 100% kõigile tingimustele, siis väljastab liit usaldusmärgise. Märgise olemasolu on seega kasulik nii veebipoele, sest aitab kvaliteedimõõdikud täpselt paika panna, kuid see võimaldab ka tarbijatel hõlpsamalt orienteeruda.“

Eesti E-kaubanduse Liit koondab rohkem kui 500 usaldusväärset e-kauplejat ja suunanäitajat. Kasvatame e-kaubandust koos!

E-kaubandus kasvab Eestis väga kiiresti ja läheneb juba 25% kaubanduse kogumahust, kuna kaupmehed panustavad ulatuslikult e-kanalitesse, võimaldades tarbijatel diivanilt tõusmata kiiresti võrrelda kümnete e-poodide pakkumisi ja mugavalt ostuotsuseid teha.

Eestis on e-ostlemisega kokku puutunud üheksa inimest kümnest ja kolmveerand Eesti elanikkonnast teeb e-oste aktiivselt. E-ostlemine kasvas Eestis eelmisel aastal 34% ja eestlased tegid e-poodidest oste juba 3,5 miljardi euro eest. Veebipoodides on tooted saadaval ööpäev ringi ning kulutamata jääb aeg parkimiskoha otsimisele, poodides käimisele ja järjekorras seismisele.

Turvalise Ostukoha usaldusmärgise omanikke on võimalik vaadata siit. Nende seas on ka brändiriietele keskendunud kauplusekett Denim Dream, kelle veebiplatvorm pälvis Turvalise Ostukoha märgise juba 2015. aastal, kui ettevõte astus Eesti E-kaubanduse Liidu liikmeks. „Soovisime klientidele e-ostlemiseks anda kindlustunnet ja seetõttu otsustasime ka märgist taotleda,“ kommenteeris Denim Dreami e-poe juhataja Jaanika Murdjõe.

Samadel põhjustel taotles Turvalise Ostukoha märgist eelmisel aastal ka koduelektroonika ja digikaupade jaemüügikett Klick. Ehkki keti juhatuse liikme Kaire Koiki sõnul eelistavad Klicki kliendid oma oste sooritada valdavalt füüsilistes kauplustes, on ka tema hinnangul hoogsalt lisandumas e-kaubanduse kliente, kelle jaoks on oluline meeldiv ja turvaline ostukogemus.

„Usume, et võrreldes e-kauplustega, kellel antud märgis puudub, oleme kliendi jaoks usaldusväärsemad,“ lisas Murdjõe. Turvalise Ostukoha märgise kasutamine näitab, et e-pood on erilist rõhku pööranud teeninduskvaliteedile ja klientide meeldiva ostukogemuse tagamisele. Märgis peegeldab omakorda tarbijatele e-poe alusväärtusi ja aitab kaasa e-poe usaldusväärsusele.

Ühtlasi garanteerib usaldusmärgis, et e-pood lähtub oma tegevuses seadustest ja normidest ning arvestab ostjate õigustega. Igal aastal tuvastab Tarbijakaitse ja Tehnilise Järelevalve Amet (TTJA) sadu e-poode, kes eiravad e-poodidele kehtestatud reegleid, kusjuures suur osa teeb seda teadmatusest. Turvalise Ostukoha märgise teeninud ettevõtted on läbinud põhjaliku hindamise. Eesti E-kaubanduse Liit kontrollib märgisega tähistatud poode pidevalt, seega saab klient olla kindel tingimustele vastavuse ajakohasuses.

Vaid 1% e-poodidest, kes on taotlenud Turvalise Ostukoha usaldusmärgist, on selle saanud kohe nii, et e-poes poleks olnud vaja teha muudatusi. See näitab ka märgise olulisust turul ning annab tarbijale kindluse, et antud e-pood on teadlik kohustustest ning täidab ja kaitseb kõiki tarbijaõigusi.

Tarbijad on muutunud üha teadlikumaks, mistõttu eelistavad e-poode, kus on osteldes kõikide andmete turvalisus tagatud. Turvalise Ostukoha märgise kasutamine suurendab seega klientide huvi e-poe vastu ja potentsiaalselt ka müüki. „Otsest seost numbrite ja Turvalise Ostukoha märgise vahel on raske luua, ent klientide ostukäitumist e-poes on see meie hinnangul siiski positiivselt mõjutanud,“ kommenteeris Murdjõe.

Mõni pelgab internetis oste teha, kuna kardab langeda pettuse ohvriks. Usaldusmärgist kandvate e-poodide puhul saab tarbija olla kindel, et nende veebikaupluste vastu ei ole esitatud pretensioone ning kaup jõuab kliendini probleemideta. Klicki juhatuse liikme Kaire Koiki hinnangul annab Turvalise Ostukoha märgise omamine e-poodidele konkurentsieelise nende veebipoodidega võrreldes, kes oma klientide turvalisusele niivõrd suurt tähelepanu ei pööra.

Turvalise Ostukoha usaldusmärgisega e-pood on kohustatud kuvama märgise logo e-poe esilehel, kus see on ostjatele lihtsasti leitav. Logo peab olema lingitud Eesti E-kaubanduse Liidu lehele, kus ostja saab kontrollida, kas e-poel on õigus märgise kandmiseks.

Kui sa ei leia aga e-poelt Turvalise Ostukoha märgist, siis vaata kindlasti, kas e-pood on registreeritud Eestis või mõnes muus riigis ja mis andmeid ta enda kohta avaldab. Euroopa Liidus registreeritud e-poodidel on seadusega ette nähtud andmete avaldamine, mis võimaldab neid identifitseerida. E-poe veebilehel peab kindlasti olema järgmine teave: ettevõtte nimi ja asukoht ning e-posti aadress ja telefoninumber, kuhu probleemide korral pöörduda. Samuti kauba tagastamise, pretensiooni esitamise ja garantii tingimused, mis tingimustel tagastatakse sobimatu kaup ning kes kannab tagastamiskulud. Nende andmete puudumisel ei ole tegemist seaduskuuleka kauplejaga. Enne ostu sooritamist tee kindlaks, kas müüja on juriidiline või eraisik. Kui müüja on eraisik, ei laiene ostule või teenuse tellimisele seadusest tulenevad tarbijat kaitsvad sätted ega tarbijaõigused – näiteks pretensiooni esitamise õigus, 14-päevane taganemisõigus jms. Sama probleem tekib, kui ostad väljastpoolt Euroopa Liitu, sest siis ei pruugi sulle kehtida tagastamisõigus.

Nii mõnigi suurem pank on e-kaupmehele soovitanud kõigepealt taotleda Turvalise Ostukoha usaldusmärgist ja alles pärast märgise saamist pangaga koostööks tagasi pöörduda. Selline tagasiside on tunnustus Turvalise Ostukoha märgisele.

Turvalise Ostukoha usaldusmärgist on võimalik taotleda siit.


Varro Vooglaid: on täiesti vastuvõetamatu, kui riigiprokurör arvab, et inimesi võib nii-öelda igaks juhuks kohtu alla saataRiigiprokurör Maria Entsik kirjutab, et “korruptsiooni puhul on oluline kohtusse viia ka sellised kaasused, mis põhjustavadki vaidlusi ja võivadki lõppeda õigeksmõistmisega, sest ka nende küsimuste avalik arutelu määrab, kuhu me tõmbame enda jaoks lubatava ja keelatava piiri.”
Sellise seisukohaga on täiesti võimatu nõustuda ja ausalt öeldes on skandaalne, et riigiprokurörid üldse sedasi mõtlevad, rääkimata sellise mõtlemise pinnalt tegutsemisest. Vastupidi, õigusriigi põhimõtet tõsiselt võttes ei tohiks prokuratuur kohtusse viia ühtki kaasust, mille puhul ei olda tõenditele tuginedes kindlad, et tuleb süüdimõistev otsus.
Kriminaalmenetlus ei ole mingi eksperimenteerimise valdkond, kus prokuratuur võib menetlusi algatades kombata lubatu ja lubamatu piire. Kriminaalmenetlus riivab väga tõsiselt inimeste põhiseaduslikke õigusi (sest ka menetlus ise ja kõik sellega kaasnev on karistus) ja kui prokuratuur leiab, et inimesi võib nö igaks juhuks kohtu alla saata, siis see on täiesti vastuvõetamatu.
Varro Vooglaid, jurist ja Riigikogu liige


Venelased läkitasid suvel Eestisse ligi poolsada kummitusjahtiPostimehe käsutuses olevad Vene tollideklaratsioonid näitavad, et Venemaalt on toodud tänavu suvel kolme kuuga Eestisse 43 jahti ehk rohkem, kui kunagi varem ning kordades rohkem, kui samal ajal teistesse Euroopa Liidu riikidesse, ent kinnitust, et need alused on ka tõepoolest Eesti sadamatesse jõudnud, ei ole.Vene tollideklaratsioonide järgi on kõige kallim Eestisse imporditud jaht kümne aasta vanune Sunseeker Predator, mille väärtus on dokumentide järgi 5,46 miljonit eurot. Hinna poolest järgnevad sellele neli aastat tagasi valminud Ferretti 780 3,37 miljoni ja Azimut 78 3,08 miljoni euroga.

Sunseeker Predatori väärtus on 5,46 miljonit eurot.
Adrian Pingstone/Wikimedia Commons

Ferretti 780 on väärt 3,37 miljonit eurot.
frg-fwm.azurewebsites.net

Azimut 78 on 3,08 miljonit eurot.
azimutyachts.me

Kokku küünib tänavu mais, juunis ja juulis väidetavalt Eestisse toodud jahtidest 16 ehk rohkem kui kolmandiku väärtus tollideklaratsioonides märgitu järgi üle miljoni euro. Kuigi üldiselt hinnatakse luksuslikke aluseid nende pikkuse ja teeninduse taseme järgi, siis enamasti peetakse neid, mille hind jääb ühe ja kümne miljoni euro vahele, superjahtideks.
Odavaim alus, mis tollipaberite järgi Eestisse jõudis – ligi kaheksameetrine Bombus –, maksab veidi rohkem kui 150 000 eurot. Need alused, mille väärtus jääb 100 000 ja miljoni euro vahele, liigituvad lihtsalt jahtideks. Vähem 100 000-euroseid aluseid peetakse paatideks.
Samal ajal läks Vene tollideklaratsioonide järgi Soomesse kuus jahti, ent Rootsi, Lätti ja Leetu mitte ühtegi. Eesti järel püsib selles edetabelis teisel kohal Türgi 31 ehk neljandiku võrra väiksema Vene omanikele kuulunud jahtide arvuga.

Skeem Vene tollile

Postimees edastas hangitud andmed ka Eesti maksu- ja tolliametile (MTA) palvega neid kontrollida. EMTA määras ühe oma spetsialisti asja uurima ning teatas paari päeva pärast, et Eesti tollile ei ole Venemaalt eksporditud jahte importimiseks esitatud.
«Eesti impordistatistika ei kinnita, et sellises mahus veesõidukeid oleks perioodil 2021–2023 Eestis impordiks deklareeritud,» ütles MTA kommunikatsiooni- ja välissuhete osakonna spetsialist Karin Ulvik.
Kuna teatud alused võivad siseneda Euroopa Liitu ka ajutiselt, ilma eesmärgita lõplikku importi deklareerida ja Eesti toll ei ole kohal kõikides sadamates, siis pöördus MTA päringuga ka partnerasutuste poole. Nii Eesti merevägi kui politsei- ja piirivalveamet kinnitasid, et nad ei ole Postimehe hangitud Vene tollideklaratsioonides näidatud ühegi jahi Eesti vetesse sisenemist registreerinud.
Merevägi teatas, et tänavu ei ole nimetatud jahte Eesti sadamates viibinud.
MTA tehtud pisteline kontroll tõi välja, et mõned 43 jahist, mis väidetavalt on toodud Eestisse, asuvad endiselt Vene Föderatsiooni territooriumil.
Jaanus Rahumägi, kes juhib rahvusvahelist turvafirmat ESC Global Security, mis tegeleb laevandusettevõtete turvalisuse tagamisega üle maailma, oletas, et tegemist võib olla Vene tolli jaoks loodud skeemiga. «Vene toll nõuab võõra lipuga laeva Venemaal tollivaba viibimise kuue kuu täitumisel Venemaalt lahkumist või riigimaksude tasumist ja dokumente täidetakse fiktiivselt,» kirjeldas ta. Tema sõnul pole tollideklaratsioonidest arusaadav, kas tegemist on olnud jahtide liikumisega või müügiga.
Jaanus Rahumägi, kes juhib rahvusvahelist turvafirmat ESC Global Security, mis tegeleb laevandusettevõtete turvalisuse tagamisega üle maailma, oletas, et tegemist võib olla Vene tolli jaoks loodud skeemiga.
Rahumägi lausus, et see oleks Eesti sadamates silma jäänud, kui sii suur hulk korralikke paate oleks siinsetesse sadamatesse sisse tulnud. «Seega tundub see olevat mingi Vene seadustest tulenev bürokraatlik vajadus ja Eesti on pandud sinna paberitesse mingil loogilisel põhjusel sihtmaaks,» lisas ta.
Rahumägi pakkus ühe võimalusena, et «Eestist on mõni suvaline agent, kes on paberitele löönud 8 pitsatit ja pannud 13 allkirja, väljastanud dokumente, et võtab laeva Eestis vastu». Ilmselt see Vene tollile sobis ja siis hakkasid teised kasutama sama skeemi, oletas ta.

Oma vara päästmine

Eesti Meremuuseumi kommunikatsioonijuht ja väikesadamate arenduskeskuse tegevjuht Jaano Martin Ots nentis, et Vene tollideklaratsioonides näidatud jahtide ostjatest ei ole ükski Eesti paadiäris tegija, mistõttu mingit süsteemset skeemi nende andmete tagant ei paista.
«Tundub, et tegemist on venelaste oma vara päästmisega, sest Vene registrinumbriga paatide sisenemine Euroopa Liidu, sh Eesti sadamatesse keelati ära juba üsna kohe [Ukrainas alustatud] sõja alguses,» lausus ta.
Ots lisas, et Eesti sadamates ja ellingutes enam Vene pardanumbritega aluseid peaaegu pole, enamus kadus ka talvehoiustamisest ära juba esimesel sõja-aastal.
Ta pakkus, et Vene tollideklaratsioonides võib kajastuda juba varem Euroopa Liidu sadamates olnud paatide ümber vormistamine, ja lisas, et vaevalt mõni neist päriselt Eestisse tuli, sest Venemaalt praegu ilma eriloata merd mööda välja ei saa.
«Võib olla, et neid paate hakati Euroopa Liidu sadamates kottima Vene numbrite pärast, nõuti mingite maksude tasumist jms ja nad arvavad, et Eestis on seda kõike lihtsam vormistada,» spekuleeris Ots. «Ja kui nad Eesti lipuga kuskil Vahemerel laiavad, siis ei ole kellelgi midagi ütlemist – ikkagi Euroopa Liit.»
Ja kui nad Eesti lipuga kuskil Vahemerel laiavad, siis ei ole kellelgi midagi ütlemist – ikkagi Euroopa Liit.

Eesti Meremuuseumi kommunikatsioonijuht ja väikesadamate arenduskeskuse tegevjuht Jaano Martin Ots

Vaadates tollideklaratsioonides esitatud aluste lühikesi kirjeldusi, tõdes Ots, et paljud neist jahtidest paistavad olevat maksudest kõrvale hoidmise paadid, mille eesmärk on neid välja rentida või liisida, ja millist võimalust siis tavaliselt kasutab tegelik omanik ise.
MTA esindaja Ulvik resümeeris, et olemasoleva info põhjal on maksu- ja trolliamet seisukohal, et Vene deklaratsioonides märgitud alused ei ole Eestisse liikunud, kuid lubas jätkata saadud teabe põhjal uurimist, kas alused võisid siseneda tollikontrollist kõrvale hoides või muul pettuslikul viisil. «Samuti tugevdame veelgi koostööd partnerasutustega, et välistada võimalikud impordisanktsioonidest kõrvalehoidmise juhtumid,» ütles Ulvik. «Välistada ei saa, et Venemaal ekspordi deklareerimise eesmärk oli seal maksu- või tollipettuse toime panemine, muu hulgas valeandmete esitamine.»


Keit Pentus-Rosimannus: Eestil pole muret, et Euroopa raha läheb raiskuEuroopa Kontrollikoja liige Keit Pentus-Rosimannus andis täna avalikul istungil Euroopa Liidu (EL) asjade komisjonile, rahanduskomisjonile ja riigieelarve kontrolli erikomisjonile ülevaate EL-i eelarve täitmisest ja raha kasutamise seaduspärasusest eelmisel aastal.
2022. aasta aruande kohta sõnas Pentus-Rosimannus, et tuludega oli kõik korras.
„Eelarve kulutuste poolel andsime negatiivse hinnangu, nagu ka 2021. aastal. Taasterahastuses on ka probleeme,“ tõi ta välja. Negatiivne hinnang anti eelkõige seetõttu, et suurte riskide kulutuste määr oli eelmisel aastal kõrge, üle 60%
Enamasti on olnud vigade hulk seotud hangete läbi viimisega. Liikmesriikidele maksti välja ka taasteraha, vigu oli kokku 11 makses. „On palju liikmesriike, kus toetusmakseid tehakse reformide läbi viimiseks, kuid on raske hinnata, kui palju seda raha on kasutatud sihipäraselt,“ kommenteeris Pentus-Rosimannus. Enamasti on vead seotud hangete protseduuridega, hangete läbiviimisega erinevates liikmesriikides. On näiteid, kus on raha küsitud projektidele, mida pole kunagi ellu viidud.
Eelmisel ja sel aastal on kuhjunud palju asju lühikesele ajale. „Liikmesriigid pingutavad, et kasutada ära eelmise EL-i eelarve raha. Kõik, mis on tähtajaks kasutamata, on liikmesriikide jaoks raisku läinud. Ajaline surve on suur, see suurendab ka vigade arvu,“ rääkis ta.
Eestil seda muret aga pole, et raha raisku läheks. „Eestis ollakse enesekriitilised, kui palju suudetakse Euroopa raha kasutada. Üldiselt oleme olnud Eestis maksimalistlikud. Eesti on esimese viie-kuue rahakasutaja hulgas. Nukram on see pilt näiteks Taanis, Maltal, Hispaanias, kus on kolmandik rahast ootamas kasutamist,“ sõnas Pentus-Rosimannus. Taasterahastu vahendeid on Eesti kasutanud aga aeglasemalt.
Nii taasterahastuse kui uue perioodi puhul on vajalik, et raha jõuaks majandusse. Taasterahastuse eesmärk oli anda riikidele tuge koroonakriisi ajal. „Praegu on 2023. aasta lõpp, endiselt on probleem, et suur osa rahast on kulutamata ja pole lepingutega kaetud. See on probleem,“ tõi ta välja.
„Kui ka uue perioodiga on mure, et suur osa rahast jääb kulutamata, kasvavad riskid. Tavaliselt suuri summasid kiiresti kasutades on oht, et ei tehta läbimõeldud otsuseid. Kasutamist ootav raha peaks kiiresti ja mõistlikult jõudma majandusse,“ rõhutas Pentus-Rosimannus.
Veamäär on tõusnud
Euroopa Kontrollikoja 2022. aasta aruande järgi annab Euroopa Liidu mulluse eelarveaasta raamatupidamise aastaaruanne EL-i finantsolukorrast õige ja õiglase ülevaate ning tulutehingutes vigu ei ole. Küll aga on audiitorite hinnatud veamäär Euroopa Liidu eelarve kulutustes summas 196 miljardit tõusnud 4,2 protsendini (2021. aastal kolm protsenti). Hinnanguline veamäär on hinnang summa kohta, mille kasutus ei vastanud EL-i ja liikmesriikide eeskirjadele.
Audiitorid peavad kahte kolmandikku (66 protsenti) auditeeritud kuludest suure riskiga kuludeks, mida on rohkem kui 2021. aastal (63,2 protsenti). Selliste kulude puhul kehtivad sageli keerulised eeskirjad ja rahastamiskõlblikkuse tingimused, millega kaasneb suurem vearisk.
Veel jõudsid audiitorid järeldusele, et taaste- ja vastupidavusrahastu raames kulutatud 46,9 miljardi euro suurust summat mõjutavad liikmesriikide kontrollisüsteemides avastatud korrektsusega seotud probleemid ja puudused, mis polnud siiski läbiva iseloomuga.


EKREst lahkunud Kalle Grünthal annab riigikogu komisjonile aru oma kuluhüvitiste kohtaOma segase kütusetankimise tõttu Eesti Konservatiivsest Rahvaerakonnast (EKRE) välja astunud riigikogu liikge Kalle Grünthal annab täna riigikogu korruptsioonivastases erikomisjonis oma kuluhüvituste kohta aru.Komisjoni istung algab kell 13.30. Komisjon hindab Kalle Grünthali kuluhüvitiste kasutamist ning kriminaalmenetluse algatamise põhjendatust. Komisjon on kutsunud teema kohta aru andma ka riigiprokuratuuri esindaja.


Katri Raigi ülestunnistus ajendas volikogu liiget linnapea poole pöördumaEelmisel nädalal Jõhvis peetud Delfi Meedia konverentsil tunnistas Narva ekslinnapea Katri Raik, et maksis volikogu liikmetele linna uue tunnuslause "Narva − Euroopa algab siin" toetamise eest preemiatSee ajendas Narva volikogu liiget Aleksei Mägit pöörduma vastse linnapea Jaan Tootsi poole järelepärimisega, uurimaks, kellele volikogu liikmetest on linnavalitsus sellist preemiat maksnud ja kas saadikute säärane premeerimine on üldse seaduslik.
Katri Raik rääkis konverentsil, et tal ei olnud lihtne veenda saadikuid uue tunnuslausega nõustuma. "Jah, nad ei arvanud sest tunnuslausest eriti midagi, umbes nii, et mis Euroopa, millest üldse jutt... Et Euroopa ei alga Narvast."
Ta märkis, et ei pidanud tol hetkel vajalikuks saadikutele preemiat maksta, kuid seejärel otsustas vahetust teha. "Pakkusin neile tunnuslause vastu preemiat. See oli mu esimene ja viimane "korruptiivne" tegu ja ma ei kahetse seda. Euroopa algab tõepoolest Narvast ja me kanname selle maatüki eest vastutust."
Põhjaranniku andmetel maksti preemiat koolide ja lasteaedade direktoritele, kellest osa on ka linnavolikogu liikmed.


FOTOD | Kalle Grünthal andis korruptsioonikomisjonis aru kahtlaste kütusekulude kohtaKella 13.30 paiku algas riigikogu korruptsioonivastase erikomisjoni istung, kus fookuses Kalle Grünthali personaalküsimus.
Nimelt oli päevakorras kohtumine Grünthaliga, et rääkida temaga kuluhüvitiste kasutamise teemal. Grünthal saabus veidi enne kella 13.30. Ta filmis mobiiltelefoniga ajakirjanikke ja fotograafe. Hiljem jätkas ta filmimisega ka istungiruumis.
Antud istung toimub suletud uste taga. Päevakord kinnitati ja keegi komisjoni liikmetest riigikogu kantselei kinnitusel avalikustamise ettepanekut ei teinud. Kui oleks vastav ettepanek tehtud, siis eeldanuks avalikustamine, et seda toetab üle poole komisjoni koosseisust.
Grünthalit kuulati umbes 14.20ni.
Seejärel liitus istungiga virtuaalselt riigiprokurör Alan Rüütel, kes räägib kuluhüvitistest kriminaalmenetluse alustamise kontekstis.
Antud komisjoni kuuluvad esimees Mart Helme (EKRE), aseesimees Eerik-Niiles Kross (Reformierakond), Irja Lutsar (Eesti 200), Andre Hanimägi (Keskerakond), Eduard Odinets (SDE) ja Priit Sibul (Isamaa).
Komisjoni istung lõppes veidi enne kella 15. Täistunnil algas riigikogu korraline istung.
Ametlik uurimine
Keskkriminaalpolitsei algatas 13. oktoobril kriminaalmenetluse, uurimaks Kalle Grünthali riigikogu kütusekaartide kasutamist.
„Ajakirjanduses ilmunud informatsioon viitab sellele, et riigikogu liikme kasutusse antud kütusekaartidega võidi omastada erinevat liiki autokütust,“ ütles prokuratuuri avalike suhete nõunik Kauri Sinkevicius.
Grünthali uuritakse omastamist käsitleva paragrahvi alusel. Esialgu pole talle veel kahtlustust esitatud.
Meedias on olnud juttu, kuidas Grünthal ostab maksumaksja raha eest läbisegi bensiini ja diislikütust. Lisaks on selgunud, et tema kütusekaarti kasutatakse ajal, mil ta ise osaleb riigikogu istungil.
Eelmisel nädalal kinnitas Grünthal, et lahkub EKRE-st. Ta pole enam ka EKRE riigikogu fraktsiooni liige, aga vähemasti praeguse seisuga ta parlamendis jätkab. EKRE juht Martin Helme on märkinud, et tema hinnangul peaks Grünthal koha loovutama, et tema asemel pääseks parlamenti EKRE-sse kuuluv asendusliige.


Venelased läkitasid suvel Eestisse ligi poolsada kummitusjahtiTALLINN, 23. oktoober, BNS - Postimehe käsutuses olevad Vene tollideklaratsioonid näitavad, et Venemaalt on toodud tänavu suvel kolme kuuga Eestisse 43 jahti ehk rohkem, kui kunagi varem ning kordades rohkem, kui samal ajal teistesse Euroopa Liidu riikidesse, ent kinnitust, et need alused on ka tõepoolest Eesti sadamatesse jõudnud, ei ole.
Vene tollideklaratsioonide järgi on kõige kallim Eestisse imporditud jaht kümne aasta vanune Sunseeker Predator, mille väärtus on dokumentide järgi 5,46 miljonit eurot. Hinna poolest järgnevad sellele neli aastat tagasi valminud Ferretti 780 3,37 miljoni ja Azimut 78 3,08 miljoni euroga.
Kokku küünib tänavu mais, juunis ja juulis väidetavalt Eestisse toodud jahtidest 16 ehk rohkem kui kolmandiku väärtus tollideklaratsioonides märgitu järgi üle miljoni euro. Kuigi üldiselt hinnatakse luksuslikke aluseid nende pikkuse ja teeninduse taseme järgi, siis enamasti peetakse neid, mille hind jääb ühe ja kümne miljoni euro vahele, superjahtideks.
Odavaim alus, mis tollipaberite järgi Eestisse jõudis – ligi kaheksameetrine Bombus –, maksab veidi rohkem kui 150 000 eurot. Need alused, mille väärtus jääb 100 000 ja miljoni euro vahele, liigituvad lihtsalt jahtideks. Vähem 100 000-euroseid aluseid peetakse paatideks.
Samal ajal läks Vene tollideklaratsioonide järgi Soomesse kuus jahti, ent Rootsi, Lätti ja Leetu mitte ühtegi. Eesti järel püsib selles edetabelis teisel kohal Türgi 31 ehk neljandiku võrra väiksema Vene omanikele kuulunud jahtide arvuga.
Postimees edastas hangitud andmed ka Eesti maksu- ja tolliametile (MTA) palvega neid kontrollida. EMTA määras ühe oma spetsialisti asja uurima ning teatas paari päeva pärast, et Eesti tollile ei ole Venemaalt eksporditud jahte importimiseks esitatud.
«Eesti impordistatistika ei kinnita, et sellises mahus veesõidukeid oleks perioodil 2021–2023 Eestis impordiks deklareeritud,» ütles MTA kommunikatsiooni- ja välissuhete osakonna spetsialist Karin Ulvik.
Kuna teatud alused võivad siseneda Euroopa Liitu ka ajutiselt, ilma eesmärgita lõplikku importi deklareerida ja Eesti toll ei ole kohal kõikides sadamates, siis pöördus MTA päringuga ka partnerasutuste poole. Nii Eesti merevägi kui politsei- ja piirivalveamet kinnitasid, et nad ei ole Postimehe hangitud Vene tollideklaratsioonides näidatud ühegi jahi Eesti vetesse sisenemist registreerinud.
Merevägi teatas, et tänavu ei ole nimetatud jahte Eesti sadamates viibinud.MTA tehtud pisteline kontroll tõi välja, et mõned 43 jahist, mis väidetavalt on toodud Eestisse, asuvad endiselt Vene Föderatsiooni territooriumil.
Jaanus Rahumägi, kes juhib rahvusvahelist turvafirmat ESC Global Security, mis tegeleb laevandusettevõtete turvalisuse tagamisega üle maailma, oletas, et tegemist võib olla Vene tolli jaoks loodud skeemiga. «Vene toll nõuab võõra lipuga laeva Venemaal tollivaba viibimise kuue kuu täitumisel Venemaalt lahkumist või riigimaksude tasumist ja dokumente täidetakse fiktiivselt,» kirjeldas ta. Tema sõnul pole tollideklaratsioonidest arusaadav, kas tegemist on olnud jahtide liikumisega või müügiga.
Rahumägi lausus, et see oleks Eesti sadamates silma jäänud, kui nii suur hulk korralikke paate oleks siinsetesse sadamatesse sisse tulnud. «Seega tundub see olevat mingi Vene seadustest tulenev bürokraatlik vajadus ja Eesti on pandud sinna paberitesse mingil loogilisel põhjusel sihtmaaks,» lisas ta.
Rahumägi pakkus ühe võimalusena, et «Eestist on mõni suvaline agent, kes on paberitele löönud 8 pitsatit ja pannud 13 allkirja, väljastanud dokumente, et võtab laeva Eestis vastu». Ilmselt see Vene tollile sobis ja siis hakkasid teised kasutama sama skeemi, oletas ta.
Eesti Meremuuseumi kommunikatsioonijuht ja väikesadamate arenduskeskuse tegevjuht Jaano Martin Ots nentis, et Vene tollideklaratsioonides näidatud jahtide ostjatest ei ole ükski Eesti paadiäris tegija, mistõttu mingit süsteemset skeemi nende andmete tagant ei paista.«Tundub, et tegemist on venelaste oma vara päästmisega, sest Vene registrinumbriga paatide sisenemine Euroopa Liidu, sealhulgas Eesti sadamatesse keelati ära juba üsna kohe [Ukrainas alustatud] sõja alguses,» lausus ta.
Ots lisas, et Eesti sadamates ja ellingutes enam Vene pardanumbritega aluseid peaaegu pole, enamus kadus ka talvehoiustamisest ära juba esimesel sõja-aastal. Ta pakkus, et Vene tollideklaratsioonides võib kajastuda juba varem Euroopa Liidu sadamates olnud paatide ümber vormistamine, ja lisas, et vaevalt mõni neist päriselt Eestisse tuli, sest Venemaalt praegu ilma eriloata merd mööda välja ei saa.
«Võib olla, et neid paate hakati Euroopa Liidu sadamates kottima Vene numbrite pärast, nõuti mingite maksude tasumist jms ja nad arvavad, et Eestis on seda kõike lihtsam vormistada,» spekuleeris Ots. «Ja kui nad Eesti lipuga kuskil Vahemerel laiavad, siis ei ole kellelgi midagi ütlemist – ikkagi Euroopa Liit.»
Vaadates tollideklaratsioonides esitatud aluste lühikesi kirjeldusi, tõdes Ots, et paljud neist jahtidest paistavad olevat maksudest kõrvale hoidmise paadid, mille eesmärk on neid välja rentida või liisida, ja millist võimalust siis tavaliselt kasutab tegelik omanik ise.
MTA esindaja Ulvik resümeeris, et olemasoleva info põhjal on maksu- ja trolliamet seisukohal, et Vene deklaratsioonides märgitud alused ei ole Eestisse liikunud, kuid lubas jätkata saadud teabe põhjal uurimist, kas alused võisid siseneda tollikontrollist kõrvale hoides või muul pettuslikul viisil. «Samuti tugevdame veelgi koostööd partnerasutustega, et välistada võimalikud impordisanktsioonidest kõrvalehoidmise juhtumid,» ütles Ulvik. «Välistada ei saa, et Venemaal ekspordi deklareerimise eesmärk oli seal maksu- või tollipettuse toime panemine, muu hulgas valeandmete esitamine.»
Tallinna toimetus, +372 610 8832, sise@bns.ee
Baltic News Service