Heidy Purga: „Vanemaks saades pöördud järjest rohkem tagasi traditsiooniliste väärtuste juurde.“„Ma olen mõelnud sellele - kohe saan 50 -, et ükskõik, mida sa oma elu jooksul proovid või oled läbi elanud, mida katsetanud või mille vastu uudishimu tundnud - vanemaks saades pöördud ikka järjest rohkem tagasi traditsiooniliste väärtuste juurde,“ mõtiskleb kultuuriminister Heidy Purga. „Kogu liberaalsuse juures on ka minul oma konservatiivsed tõekspidamised.“Mis tunne on inimest vallandada?Kõik inimestega seotud küsimused on alati kõige valusamad. Kui te viitate sellele, et kultuuriministeeriumis KOONDATI asekantsleri ametikoht, siis ametikoha koondamisega ei olnud nii suuri probleeme kui ikkagi inimestega nende taga. Siinne juhtimisstruktuur vajas muudatusi, sellesisulisi ettepanekuid oli tehtud ka varem.Kas Taaniel Raudsepp vallandati või koondati? Ma olen uudistes näinud mõlemat sõna.Asekantsleri ametikoht koondati.Aga ikkagi te pidite kutsuma inimese kabinetti ja ütlema, et nüüd on nii.Sisulisi läbirääkimisi viis läbi kantsler Tarvi Sits.Ühesõnaga: Heidy Purga veel ei tea, mis tunne on inimest vallandada?Võib ka nii öelda, aga nagu ma alguses ütlesin: kõik inimestega seotud otsused on alati kõige raskemad.Kui inimestega seotud otsused on kõige raskemad, siis miks te hakkasite kultuuriministriks? Millega Kaja Kallas teid ära rääkis?Seda peab Kaja Kallase käest küsima, miks tal selline mõte pähe tuli.No teie võtsite pakkumise vastu.Jaa, võtsin vastu. Tundub, et Kaja Kallas usaldas mind sellel hetkel seda ametikohta täitma. Eks aeg näitab, kuidas ma hakkama saan.Kes veel kandidaadid olid? Koit Toome? Kristina Šmigun? Karl Madis minu poolest.Ma ei tea, mul on tunne, et Õhtulehel on rohkem informatsiooni selle koha pealt kui minul.Kristina Šmigunile ei pakutud seda ministrikohta?Ma ei tea, kas pakuti, ma tean seda - lehest lugedes, muide -, et pakuti küll Liina Kersnale, aga tema ütles ära, ilmselt seetõttu, et tema soov oli jätkata haridus- ja teadusministrina.No ikkagi - kultuuriministeeriumi haldusalas käib iga päev lahing. Siin on palju ambitsioonikaid inimesi, väga paljud neist on kunstnikud, väga paljud neist arvavad, et on suured kunstnikud. Raha kõigi ambitsioonide katmiseks ja lennukate ideede elluviimiseks on vähevõitu. Siin on intriigid, solvunult vaadatakse üksteise näppudele. See kõlab ametina, kus kohe lähevad närvid läbi.Väga huvitav on lugeda, mis iseloomuomadusi omistatakse kultuurivaldkonnas tegutsevatele inimestele... Inimesed ei saagi olla Eesti 10 riigis kõik ühesugused, kultuurivaldkond ongi omanäoline ja nad ongi eluks teise ettevalmistusega, neil ongi teised ülesanded. See, milliseid vahendeid nad valivad, see on see alus või baas, milliseid teadmisi nad on omandanud ja kuidas nad oma häält suudavad edasi anda või oma mõtteid avalikkuseni tuua. Me ei pea olema kõik ühesugused - ainult ülimalt ratsionaalsed, kalkuleerivad, rääkima juristide või majandusteadlaste või ekspertide keeles.Ametnikel on ka veel eraldi keel.Jaa, ametnikel on ka, seda ma õpin siin isegi hoolega.Juba nii-öelda menetlete?Ka menetlen, jah, ning tegelen väljatöötamiskavatsuste ja igasuguste muude huvitavate terminite ja dokumentidega.Tulles aga veel kord tagasi... Ma ei arva, et oleks päris õiglane neid (kultuurivaldkonnas töötavaid loomeinimesi)... noh, see on natuke selline inkrimineeritud kirjeldus, mida neile tihtipeale omistatakse.Kultuurivaldkonnas tegutsevad inimesed on meie riigis väga suur väärtus, nad loovad igapäevaselt sisejulgeolekut ja ühist identiteeditunnetust. See on ülioluline, mida nad teevad, ja arusaadav, et kultuurivaldkonnas on inimesed kriitilise loomuga, sest kui vaadata ka kultuuri osakaalu riigieelarvest, siis... Kui nüüd (raha)numbreid vaadata, tuleb tõdeda, et ega need tõusnud ole viimastel aastatel.Viimati raamatukoguhoidjate ja... ma ei tea, kas see kultuurimajade töötajateni ulatus..., aga natukenegi palgatõusu moodi palgatõusu tegi vist minister Indrek Saar?Ka Piret Hartman viis palgatõusu läbi, aga erinevatel ministritel on olnud õnneks paremaid aegu oma poliitikaid ellu viia, sest eks see sõltub ka ajast ja valitsuse koosseisust ja sellest, mis meil parasjagu laual on - mida on võimalik jagada.Praegu on aeg tõesti väga kriitiline ja tuline, samas jällegi on see aeg heaks võimaluseks ministeeriumis endas need read üle vaadata, et mida me siin ise saame kokku hoida. Ma loodan, et kõige viimases järgus alles peab inimesteni jõudma. Ma loodan, et seda ei juhtu.Kui suurte ja säravate ideede ja missioonitunde ja kõige muuga kultuuritöötaja ka pole - poes peab ta leiva, piima, singi ja veini eest maksma käibivas rahas, ning kui seda ei ole, siis on ikkagi halb.Vastab tõele.Ja siis ta loeb uudist, et Linnar Viigi eramuuseumi avamist tervitab riik 100 000 euroga. Ma kujutan ette, et ta on täiesti põhjendatult solvunud.Ma saan aru sellest kriitikast. Minu meelest... noh, ütleme niimoodi, et see otsus ja need protsessid olid enne minu ametiaega.Linnar Viigi muuseumile 100 000 euro eraldamisest on teie käed puutumata?Mina ei saa kahelda ekspertkomisjonide otsustes. Need otsused ja arutelud toimusid kõik enne minu ametiaega ja austades komisjoni otsust panin ma sellele allkirja alla. Isiklikus plaanis võin öelda, et võib-olla see toetus oli liiga suur, aga selleks, et minna nüüd tagasi kõikidesse nendesse protsessidesse, sellesse aega, nendesse otsustustesse ja hakata üle küsima... ma ei tea kõiki erinevaid kriteeriumeid, mille alusel otsustati... See protsess on läinud ja selle eest vastutasid need inimesed. Mina ei kahelnud nende otsustuspädevuses.Räägime ekspertkomisjonidest. Isegi spordis, kus mõõdetakse stopperi ja joonlaua ja kilogrammiga, vaieldakse aeg-ajalt tulemuse üle. Mida tähendab ekspertkomisjon kunsti vallas, kus joonlauda ei ole, kus rahastusotsus võib sõltuda isiklikust maitsest, põlvkondadevahelisest maitseerinevusest? Sõna „komisjon“ juba kõlab siin, nagu oleks sinna kerge intriig ja võibolla isegi korruptsioon sisse kirjutatud. Seda enam, et Eestis on kõik kõigiga sõbrad ja vaenlased samal ajal.Kunstilise taseme mõõtmine või määratlemine, kes on teistest parem, ei ole ainult Eesti küsimus või väljakutse. Ühine lähenemine on olnud aga ikkagi see, et valdkond nimetab ise enda seest eksperdid, kes siis lõppkokkuvõttes otsustavad.Et: ise teeme liivakooke, ise kiidame?Millised on alternatiivid? Kas me peaksime võtma eksperte kuskilt välisriigist?„Eesti laulu“ puhul me seda ju teeme.See on pisut meelevaldne näide.Valdkonna enda seest enda initsiatiivil esitatud inimesed(ekspertideks) on ikka kõige õigem viis selliste asjade otsustamiseks. Ja ega komisjonid ole eluaegsed. Kultuurkapitali erinevad sihtkapitalid - kus toimub väga suur kultuuriraha jaotamine - vahetavad oma nõukogu liikmeid minu meelest iga kahe aasta järel. Kui toimub rotatsioon, siis... ei saa kahelda nende otsuste läbipaistvuses.Muide, olete te ise pannud tähele, kust läheb maitse ealine piir? Et vot noorematele nüüd see ikka üldse ei meeldi, ja vanematele too ikka üldse ei meeldi. Teatrite puhul, kus terve kollektiivi rahastus võib sõltuda komisjoni otsusest, on see väga oluline, kas komisjonis on parajasti pigem nooremad või pigem vanemad.Ma arvan, et mingi tasakaal valitseb ka nendes otsustes või maitseküsimustes. Ekspertkomisjonide kokkupanemisel lähtutakse ikkagi mingitest kriteeriumitest ja tingimustest, et kellest see komisjon peaks koosnema, ja alati on leitud kena kesktee või ühine huvi ja eesmärk, mille poolt siis kõik on - arvestades sealjuures ka erinevaid arvamusi.Ma olen aga tõesti ka ise hiljaaegu mõelnud sellele - kohe saan 50 -, et ükskõik, mida sa oma elu jooksul proovid või oled läbi elanud, mida katsetanud või mille vastu uudishimu tundnud - vanemaks saades pöördud ikka järjest rohkem tagasi traditsiooniliste väärtuste juurde.Me räägime 20 aasta pärast Heidy Purgaga kui konservatiiviga?Kogu liberaalsuse juures on ka minul oma konservatiivsed tõekspidamised.Töö ministeeriumis tähendab seda, et ametnikud ütlevad iga teie idee peale: „Seda ei saa teha selle pärast, et seda ei saa teha, sest et me ei ole seda kunagi teinud ja seda ei saagi teha!“ Olete juba tundnud seda müüri?Ei, ma ei ole seda veel tundnud.Te jõudsite Taaniel Raudsepa enne lahti lasta?Ei, see nüüd päris niimoodi ka ei ole, et... Ma ei ole ametnike vastuseisu enda ideedele tundnud, küll aga olen ma olnud teinekord üllatunud - kui te viitate nüüd asekantslerile ja konkreetsele juhtumile -, et kui teatrite rahastamise süsteemi oli juba pikki aastaid püütud valmis saada ja selle määrusega läks ikkagi viltu, siis mis takistas neid ideid varem ennekõike valdkonnale ja siis ka avalikkusele tutvustamast.Mina oma ideesid alles hakkan tutvustama.Teatrivaldkond on selles mõttes sensitiivne, et raha on vähe nagu alati, lisaks on riigiteatrid, ma väidan, ikkagi mõnes mõttes mugavustsoonis, sest nad peavad proportsionaalselt vähem teenima kui erateatrid. Arusaadav, et siin on konfliktid.Nojaa, aga riigi sihtasutustele, kui me nüüd teatritest räägime, on ka pandud palju suuremad ülesanded ja riigi ootused nende täitmiseks - alates repertuaarist kuni publiku ja erinevate piletihindadeni, lisaks ka regionaalsuse aspekt.Kui me regionaalsusest räägime, siis Narvas on Vaba Lava, ja rohkem vist polegi teatreid seal?Jah, Vaba Lava tegutseb ja on üsna... vist ikkagi nüüd üht-teist suutnud sinna tuua ka.Mida tuua? Raha?Sisu ennekõike.Sisu tuua...? Ma sain aru, et pärast kohtuskäiku said nad ikka riigi käest raha ka kätte.Vastab tõele. Te olete reformierakondlane, liberaal. „Ära anna inimesele kala, anna talle õng.“ Kas teatrivaldkonnas ei peaks ka toetama rohkem eraettevõtlust ja erakapitali?Kindlasti on riigil tarvis teatrite osas vaadata rohkem üle ka mitmekesisuse pool, statistika järgi on erateatrite osakaal väga kiiresti tõusnud. Siin peab vaatama, millised on riigi esmased ülesanded ja milline on see osa, mida mitmekesistamise dünaamikas oleks tarvis tagada või juurde tuua. Ja kust see piir läheb - see on tegelikult päris suur küsimus. Selge on see, et riigi osalusega sihtasutustele, kes viljelevad etenduskunsti, on pandud suured ülesanded, aga ka need ei saa kasvada ülemäära suuremahulisteks. Kust see piir läheb? Ma loodan, et uus kantsler, kes augustis majja tuleb, võtab selle töö ette. See on tema esimene ülesanne.Muide, ma pean tunnistama, et ka mina olen teatrisse puutuvas konservatiiv. Ma eelistan ka seda tüüpi teatrit, et mina istun saalis ja laval esitatakse mulle spektaaklit ning ma ei pea kartma, et saan vahepeal verise maksaga näkku.Nojah, kõik on maitses kinni, aga ma arvan, et meil on tarvis ka... ...verist maksa?...vahepeal ka verist kala.Muide, käib kumu, et asekantsler Taaniel Raudsepp olla teie juurde jõudnud ka ettepanekuga vahetada välja kogu Sirbi toimetus. Kas see klatš vastab tõele?Ei! Kuulen sellest esimest korda.Siis ma pean oma allikad üles rivistama ja küsima, et mis juttu nad räägivad!Vabandust, Sirbi toimetus? Ei, see ei vasta tõele! Ma saan aru, mis mind nüüd ees ootab... Ma ei mõelnud seda ise välja, selline jutt ringleb. Räägime teist, üks teie suur töö on „Eesti laul“. Miks me ikka veel riigina, rahvusringhäälinguna osaleme Eurovisionil, mis ei ole ammu Euroopa meistrivõistlused levi- või popmuusika alal. Eurovision on küll tore ja naljakas sõu, eriti äge on vaadata, kuidas riigid üksteisele punkte annavad, aga kas me peame seal riigina osalema?Aga miks see küsimus üldse on... Millest see vastuseis, või mis on ajend?Eurovisionil osalemine on ju päris kallis.On jah kallis, aga eks seda tuleb ERRi käest küsida. Ma arvan, et üks osa põhjendusest on siin traditsioon - see on midagi, mida Eesti rahvas igal aastal ootab. Väga paljud vaatavad Eurovisioni, elavad sellele kaasa. See tekitab ühise välja, kus ollakse, kas või jutuainese mõttes või siis selles mõttes, et me tunneme ära mingeid laule - mis on ka osa kultuuriruumist.Minu aspekt „Eesti laulu“ tehes oli ikkagi vaadata rohkem, mis meil siin toimub, kes on meie artistid, anda neile platvorm enda muusika esitlemiseks.Ei saa salata, sealt on tulnud väga ägedaid laule.On! Siiamaani tuleb mõnikord raadiot kuulates meelde, et näed, nemad ja nemad käisid meil „Eesti laulul“. Eks me oleme saanud muidugi vanemaks, ka mina vaatan mõningaid asju küsiva pilguga, et kas selleks on ikka õige aeg ja koht. See on aga see hetk, kus me elame ning need on need valikud, mida praegune „Eesti laulu“ produtsent ja žürii on teinud, eks palju sõltu ka sellest, milliseid laule saadetakse. Kunagi ei saagi kõik ühesuguseks jääda, muusika veel eriti, see on praegu väga kiires muutuses nii maitse kui ka produktsiooni mõttes.Palju on räägitud rohepöördest. Mida see tähendab kultuurivaldkonnale? Taaskasutust - võtame uuesti ette Kitzbergi näidendid ja „Vikerlased“? Küllap on aga rohepööre ka teatrite puhul rahaliselt mõõdetav, ma kujutan ette, et kui Estonias tund aega laval tuled põlevad, maksab see neljakohalise summa.Energiateema on kindlasti üks aspekt, aga tähtis on ka kõik muu sinna juurde kuuluv. Ma ei taha öelda, et kavasid peaks hakkama oluliselt vähem trükkima, aga ehk peaks üle vaatama, kuidas kasvõi paberit kasutatakse. Ennekõike on aga sealgi rohepööre seotud energiahindadega ja ka sellega, kui energiakulukas maja kokkuvõttes on.Kas meie teiega näeme ära viimase eestikeelse paberlehe ilmumise?Ma arvan, et mitte.Teie loete Sirpi paberkandjal?Loen!Nii on mugavam?See on harjumus. Kui midagi on tarvis järele vaadata, siis ma kasutan Sirbi veebiväljaannet, aga muidu - viimane Sirp on, muideks, väga hea! - loen ikka paberit. Mis ei kehti kõikide ajakirjandusväljaannete puhul. Kuidagi on kujunenud, et mingid väljaanded töötavad paberil paremini kui veebis. Nad on ka muidugi teistsuguse loomuga, ei ole kiired uudiste-väljaanded.Teatritel vaatajaid jätkub, aga kas raamatutele lugejaid ka jätkub? Teet Kallas kurtis juba 10-15 aastat tagasi, et kõik kirjutavad, kõik trükivad, lugeda ei jaksa enam keegi.Oleneb, mida lugeda. Suur probleem on praegu raamatu kaanehinna kallinemine, jällegi, kui vaadata neid müügi-top'e, siis... Ostjaskonna huvi on väga eriilmeline.Tugevalt esoteerika suunda kaldu?Jaa, just, sekka ka kokaraamatuid. See on tõesti väga hüplik pilt, mida raamatupoodide top'ides kohtab.Hiljuti rääkisime Eesti kirjanike liidu esimehega raamatute laenutamisest ja ta tõdes, et ka laenutamisel on omad kitsaskohad. Paljude autoriteni, kes laenutushüvitist vääriksid, see ei jõua, sest neid kirjanikke nii väga ei laenutata.Siin ei saa läheneda turumajanduslikult, et turg panebki nõudluse paika: laenutame eneseabiõpikuid, kokaraamatuid ja paari-kolme autorit, kes kirjutavad väga heas ja ladusas keeles, aga võibolla ei ole otseselt Nobeli kandidaadid.See küsimus on minu jaoks üsna uus ja vajab kindlasti täpsemat analüüsi, kuidas aidata ka neid, kelleni laenutushüvitis ei jõua. See on päris suur mure, mida lahendada, sest kirjasõna olulisus eesti keele ja kultuuri edasikandmise traditsioonide hoidmisel on ülioluline.Me ei saa kindlasti jääda lootma ainult selle peale, et laenutushüvitis katab kõikide kirjanike mured. Sinna tuleks kindlasti ka ressurssi juurde lisada, aga samal ajal tuleb lahendada küsimust kompleksselt, et võimalikult paljud autorid saaksid sellest kasu, mitte ainult need, kes nii-öelda nupuvajutuse põhjal laenutushüvitist saavad.Liiatigi on läinud raamatute kaanehind meeletult kalliks. Ka minu tutvusringkonnas on väga paljud teinud ennast lugejateks raamatukogudes, mis iseenesest on väga tervitatav, et ei jäeta ennast kirjanduskogemusest ilma. Sestap on laenutussüsteemil muidugi aina tähtsam ja kasvav roll, et raamatud oleksid ikka kättesaadavad.Minu ema on lugeja Elva raamatukogus ja ta ütleb, et mõne raamatu laenutusjärjekord on ikka mitu nädalat.Ema enam üldse raamatuid ei osta?Pigem harva, ta on väga usin laenutaja.Ma kujutan ette, et teie lapsepõlvekodus on - nagu Harju 1 kirjanikud vanasti muigasid - seinad soojustatud raamaturiiulitega.Minu kodus oli väga palju raamatuid ja on siiamaani.Vahepeal me mehega sorteerime raamatuid - sest neid ikka koguneb -, et mida viime suvilasse, mida jätame koju. Vahepeal on hea raamaturiiuleid ka lihtsalt tuulutada, mida ma teen ka teinekord suviti suvilas - tassin kõik vanad raamatud välja õue peale ja siis tuulutan neid niimoodi, et nad tolmust vabaneksid. (Minister võtab laualt teose ja laseb lehed sõrmede vahelt läbi.) Mis raamat see üldse on? „Valik maailma armastussonette“.Jaa, mul on siin laual väike valik, mis ma olen kodust kaasa toonud. See Loomingu kogumik „Kuldsete lehtede peal“ on küll siin kingitud.Te kuskil ütlesite, et teile meeldivad sõjaraamatud. Kas kuulsa Hiina sõjandusteadlase Sun Zi põhimõtteliselt õpikust on kultuurivaldkonna juhtimisel kasu ka?Need on väga head meditatiivsed read, mida teinekord sirvida.Mäletate, miks rebane jänest kätte ei saa?Ei, seda konkreetselt ei mäleta.Ma loodan, et see oli ka tema mõte: rebane jookseb selle pärast, et tal on kõht tühi, aga jänes jookseb elu eest. Nii, räägime lõpetuseks laulu- ja tantsupeost. Kas see üldrahvalikku joovastust pakkuv nauding ei peaks olema kõikidele inimestele tasuta? 60eurone pilet paneb ikka mõtlema.Kõik hinnad on viimasel ajal tõusnud ning see teeb ka lauluja tantsupeo kulude planeerimise päris keerukaks, aga laulu- ja tantsupidu ei piirdu ainult hetkedega Tallinna lauluväljakul või Kalevi staadionil. Seda pidu valmistatakse ette pikki aastaid ja paralleelselt tegeletakse juba ka järgmiste pidude ettevalmistusprotsessiga.Piletite müümine aga aitab kindlasti korraldajatel tagada ka suurema turvalisuse näiteks kohapeal olijatele.Küsimus ei ole kasumis, vaid lihtsalt selles, et meil on mahutavuse probleem... Just!...ja meil on turvalisuse probleem?Jaa, kindlasti! Ega see ettevalmistusprotsess ole lihtne. See on olnud päris suur väljakutse - kogu süsteemi niimoodi hallata, et see oleks jätkusuutlik ja noored osaleksid ja juhendajad oleksid motiveeritud ja rahvas tuleks kohale, ja vabad inimesed vabast tahtest laulaksid ja tantsiksid vabal maal. See nõuab toetust ja ressursse mõlemalt poolt.Te ütlesite ETV „Esimeses stuudios“ teatrite rahastusest rääkides, et teatritel on õigustatud ootus lubatud rahale. Kuidas suurperedel ei olnud samasugune õigustatud ootus lubatud rahale?Seda otsust, mis puudutab sotsiaalpoliitilisi valikuid, on mul väga keeruline kommenteerida. Need valikud, mis said langetatud toona teises poliitilises koosseisus, on selgelt olnud riigile üle jõu käivad ja ebavõrdsed perekondade vaates, kes ei ole paljulapselised.Tuletage mulle meelde, mis peaministripartei toonases valitsuse koosseisus oligi?No see oli Reformierakond, kes tegi sellise kokkuleppe oma partneritega.Teades, et paari-kolme kuu pärast peab selle ümber tegema?Ma ei tea, kas neil oli sellel hetkel teadmist, et see tuleks kohe ümber teha, aga millegipärast see otsus toona valitsuses niimoodi tehti teatud kaalutlustel.Millal meie murdmaamehed ja -naised jälle sõna otseses mõttes suusad alla saavad?Suusatajaid meil jagub, vähemalt harrastajate poole pealt ei saa... Olümpiamedaleid on viimasel ajal hõredamalt!No küllap ka sinnamaani jõutakse, sest spordis on ajad käinud ikkagi peamiselt üles-alla. Küll on tulnud ühed populaarsemad alad ja suured kangelased, ja siis jällegi teised. See on sellises vahelduvvoolus ja me peame kaasa elama nendele, kellele meil praegu kaasa elada on, ja ootama uusi talente.Pöidlad pihku.Pöidlad pihku!"„Praegu on aeg tõesti väga kriitiline ja tuline, samas jällegi on see aeg heaks võimaluseks ministeeriumis endas need read üle vaadata, et mida me siin ise saame kokku hoida.""„Liiatigi on läinud raamatute kaanehind meeletult kalliks. Ka minu tutvusringkonnas on väga paljud teinud ennast lugejateks raamatukogudes, mis iseenesest on väga tervitatav, et ei jäeta ennast kirjanduskogemusest ilma.""„Inimesed ei saagi olla Eesti riigis kõik ühesugused, kultuurivaldkond ongi omanäoline ja nad ongi eluks teise ettevalmistusega, neil ongi teised ülesanded. /.../ Me ei pea olema kõik ühesugused - ainult ülimalt ratsionaalsed, kalkuleerivad, rääkima juristide või majandusteadlaste või ekspertide keeles."MINISTER PURGA: Miks Heidy Purga hakkas kultuuriministriks? „Seda peab Kaja Kallase käest Tundub, et Kaja Kallas usaldas mind sellel hetkel seda ametikohta täitma. Et küsima, miks tal selline mõte pähe tuli. Eks aeg näitab, kuidas ma hakkama saan.“ Remo TõnismäeRemo TõnismäeRAINER KERGE


KERGE UURIB ELU | Kultuuriminister Heidy Purga, mis tunne on inimest vallandada?Kultuuriminister Heidy Purga tunnistab, et kõik inimestega seotud otsused on alati kõige raskemad. „Asekantsleri ametikoht koondati,“ täpsustab ta. Purga selgitab, et kultuuriministeeriumi juhtimine vajas muudatusi ja neid plaanis teha juba enne tema ametisse asumist.
Mis tunne on inimest vallandada?
Kõik inimestega seotud küsimused on alati kõige valusamad. Kui te viitate sellele, et kultuuriministeeriumis KOONDATI asekantsleri ametikoht, siis ametikoha koondamisega ei olnud nii suuri probleeme kui ikkagi inimestega nende taga. Siinne juhtimisstruktuur vajas muudatusi, sellesisulisi ettepanekuid oli tehtud ka varem.
Kas Taaniel Raudsepp vallandati või koondati? Ma olen uudistes näinud mõlemat sõna.
Asekantsleri ametikoht koondati.
Aga ikkagi te pidite kutsuma inimese kabinetti ja ütlema, et nüüd on nii.
Sisulisi läbirääkimisi viis läbi kantsler Tarvi Sits.
Ühesõnaga: Heidy Purga veel ei tea, mis tunne on inimest vallandada?
Võib ka nii öelda, aga nagu ma alguses ütlesin: kõik inimestega seotud otsused on alati kõige raskemad.
Kui inimestega seotud otsused on kõige raskemad, siis miks te hakkasite kultuuriministriks? Millega Kaja Kallas teid ära rääkis?
Seda peab Kaja Kallase käest küsima, miks tal selline mõte pähe tuli.
No teie võtsite pakkumise vastu.
Jaa, võtsin vastu. Tundub, et Kaja Kallas usaldas mind sellel hetkel seda ametikohta täitma. Eks aeg näitab, kuidas ma hakkama saan.
Kes veel kandidaadid olid? Koit Toome? Kristina Šmigun? Karl Madis minu poolest.
Ma ei tea, mul on tunne, et Õhtulehel on rohkem informatsiooni selle koha pealt kui minul.
Kristina Šmigunile ei pakutud seda ministrikohta?
Ma ei tea, kas pakuti, ma tean seda – lehest lugedes, muide –, et pakuti küll Liina Kersnale, aga tema ütles ära, ilmselt seetõttu, et tema soov oli jätkata haridus- ja teadusministrina.
No ikkagi – kultuuriministeeriumi haldusalas käib iga päev lahing. Siin on palju ambitsioonikaid inimesi, väga paljud neist on kunstnikud, väga paljud neist arvavad, et on suured kunstnikud. Raha kõigi ambitsioonide katmiseks ja lennukate ideede elluviimiseks on vähevõitu. Siin on intriigid, solvunult vaadatakse üksteise näppudele. See kõlab ametina, kus kohe lähevad närvid läbi.
Väga huvitav on lugeda, mis iseloomuomadusi omistatakse kultuurivaldkonnas tegutsevatele inimestele…
Inimesed ei saagi olla Eesti riigis kõik ühesugused, kultuurivaldkond ongi omanäoline ja nad ongi eluks teise ettevalmistusega, neil ongi teised ülesanded. See, milliseid vahendeid nad valivad, see on see alus või baas, milliseid teadmisi nad on omandanud ja kuidas nad oma häält suudavad edasi anda või oma mõtteid avalikkuseni tuua. Me ei pea olema kõik ühesugused – ainult ülimalt ratsionaalsed, kalkuleerivad, rääkima juristide või majandusteadlaste või ekspertide keeles.
Ametnikel on ka veel eraldi keel.
Jaa, ametnikel on ka, seda ma õpin siin isegi hoolega.
Juba nii-öelda menetlete?
Ka menetlen, jah, ning tegelen väljatöötamiskavatsuste ja igasuguste muude huvitavate terminite ja dokumentidega.
Tulles aga veel kord tagasi… Ma ei arva, et oleks päris õiglane neid (kultuurivaldkonnas töötavaid loomeinimesi)… noh, see on natuke selline inkrimineeritud kirjeldus, mida neile tihtipeale omistatakse.
Kultuurivaldkonnas tegutsevad inimesed on meie riigis väga suur väärtus, nad loovad igapäevaselt sisejulgeolekut ja ühist identiteeditunnetust. See on ülioluline, mida nad teevad, ja arusaadav, et kultuurivaldkonnas on inimesed kriitilise loomuga, sest kui vaadata ka kultuuri osakaalu riigieelarvest, siis… Kui nüüd (raha)numbreid vaadata, tuleb tõdeda, et ega need tõusnud ole viimastel aastatel.
Viimati raamatukoguhoidjate ja… ma ei tea, kas see kultuurimajade töötajateni ulatus…, aga natukenegi palgatõusu moodi palgatõusu tegi vist minister Indrek Saar?
Ka Piret Hartman viis palgatõusu läbi, aga erinevatel ministritel on olnud õnneks paremaid aegu oma poliitikaid ellu viia, sest eks see sõltub ka ajast ja valitsuse koosseisust ja sellest, mis meil parasjagu laual on – mida on võimalik jagada.
Praegu on aeg tõesti väga kriitiline ja tuline, samas jällegi on see aeg heaks võimaluseks ministeeriumis endas need read üle vaadata, et mida me siin ise saame kokku hoida. Ma loodan, et kõige viimases järgus alles peab inimesteni jõudma. Ma loodan, et seda ei juhtu.
Kui suurte ja säravate ideede ja missioonitunde ja kõige muuga kultuuritöötaja ka pole – poes peab ta leiva, piima, singi ja veini eest maksma käibivas rahas, ning kui seda ei ole, siis on ikkagi halb.
Vastab tõele.
Ja siis ta loeb uudist, et Linnar Viigi eramuuseumi avamist tervitab riik 100 000 euroga. Ma kujutan ette, et ta on täiesti põhjendatult solvunud.
Ma saan aru sellest kriitikast. Minu meelest… noh, ütleme niimoodi, et see otsus ja need protsessid olid enne minu ametiaega.
Linnar Viigi muuseumile 100 000 euro eraldamisest on teie käed puutumata?
Mina ei saa kahelda ekspertkomisjonide otsustes. Need otsused ja arutelud toimusid kõik enne minu ametiaega ja austades komisjoni otsust panin ma sellele allkirja alla. Isiklikus plaanis võin öelda, et võib-olla see toetus oli liiga suur, aga selleks, et minna nüüd tagasi kõikidesse nendesse protsessidesse, sellesse aega, nendesse otsustustesse ja hakata üle küsima… ma ei tea kõiki erinevaid kriteeriumeid, mille alusel otsustati… See protsess on läinud ja selle eest vastutasid need inimesed. Mina ei kahelnud nende otsustuspädevuses.
Räägime ekspertkomisjonidest. Isegi spordis, kus mõõdetakse stopperi ja joonlaua ja kilogrammiga, vaieldakse aeg-ajalt tulemuse üle. Mida tähendab ekspertkomisjon kunsti vallas, kus joonlauda ei ole, kus rahastusotsus võib sõltuda isiklikust maitsest, põlvkondadevahelisest maitseerinevusest? Sõna „komisjon“ juba kõlab siin, nagu oleks sinna kerge intriig ja võib-olla isegi korruptsioon sisse kirjutatud. Seda enam, et Eestis on kõik kõigiga sõbrad ja vaenlased samal ajal.
Kunstilise taseme mõõtmine või määratlemine, kes on teistest parem, ei ole ainult Eesti küsimus või väljakutse. Ühine lähenemine on olnud aga ikkagi see, et valdkond nimetab ise enda seest eksperdid, kes siis lõppkokkuvõttes otsustavad.
Et: ise teeme liivakooke, ise kiidame?
Millised on alternatiivid? Kas me peaksime võtma eksperte kuskilt välisriigist?
„Eesti laulu“ puhul me seda ju teeme.
See on pisut meelevaldne näide.
Valdkonna enda seest enda initsiatiivil esitatud inimesed (ekspertideks) on ikka kõige õigem viis selliste asjade otsustamiseks. Ja ega komisjonid ole eluaegsed. Kultuurkapitali erinevad sihtkapitalid – kus toimub väga suur kultuuriraha jaotamine – vahetavad oma nõukogu liikmeid minu meelest iga kahe aasta järel. Kui toimub rotatsioon, siis… ei saa kahelda nende otsuste läbipaistvuses.
Muide, olete te ise pannud tähele, kust läheb maitse ealine piir? Et vot noorematele nüüd see ikka üldse ei meeldi, ja vanematele too ikka üldse ei meeldi. Teatrite puhul, kus terve kollektiivi rahastus võib sõltuda komisjoni otsusest, on see väga oluline, kas komisjonis on parajasti pigem nooremad või pigem vanemad.
Ma arvan, et mingi tasakaal valitseb ka nendes otsustes või maitseküsimustes. Ekspertkomisjonide kokkupanemisel lähtutakse ikkagi mingitest kriteeriumitest ja tingimustest, et kellest see komisjon peaks koosnema, ja alati on leitud kena kesktee või ühine huvi ja eesmärk, mille poolt siis kõik on – arvestades sealjuures ka erinevaid arvamusi.
Ma olen aga tõesti ka ise hiljaaegu mõelnud sellele – kohe saan 50 –, et ükskõik, mida sa oma elu jooksul proovid või oled läbi elanud, mida katsetanud või mille vastu uudishimu tundnud – vanemaks saades pöördud ikka järjest rohkem tagasi traditsiooniliste väärtuste juurde.
Me räägime 20 aasta pärast Heidy Purgaga kui konservatiiviga?
Kogu liberaalsuse juures on ka minul oma konservatiivsed tõekspidamised.
Töö ministeeriumis tähendab seda, et ametnikud ütlevad iga teie idee peale: „Seda ei saa teha selle pärast, et seda ei saa teha, sest et me ei ole seda kunagi teinud ja seda ei saagi teha!“ Olete juba tundnud seda müüri?
Ei, ma ei ole seda veel tundnud.
Te jõudsite Taaniel Raudsepa enne lahti lasta?
Ei, see nüüd päris niimoodi ka ei ole, et…
Ma ei ole ametnike vastuseisu enda ideedele tundnud, küll aga olen ma olnud teinekord üllatunud – kui te viitate nüüd asekantslerile ja konkreetsele juhtumile –, et kui teatrite rahastamise süsteemi oli juba pikki aastaid püütud valmis saada ja selle määrusega läks ikkagi viltu, siis mis takistas neid ideid varem ennekõike valdkonnale ja siis ka avalikkusele tutvustamast.
Mina oma ideesid alles hakkan tutvustama.
Teatrivaldkond on selles mõttes sensitiivne, et raha on vähe nagu alati, lisaks on riigiteatrid, ma väidan, ikkagi mõnes mõttes mugavustsoonis, sest nad peavad proportsionaalselt vähem teenima kui erateatrid. Arusaadav, et siin on konfliktid.
Nojaa, aga riigi sihtasutustele, kui me nüüd teatritest räägime, on ka pandud palju suuremad ülesanded ja riigi ootused nende täitmiseks – alates repertuaarist kuni publiku ja erinevate piletihindadeni, lisaks ka regionaalsuse aspekt.
Kui me regionaalsusest räägime, siis Narvas on Vaba Lava, ja rohkem vist polegi teatreid seal?
Jah, Vaba Lava tegutseb ja on üsna… vist ikkagi nüüd üht-teist suutnud sinna tuua ka.
Mida tuua? Raha?
Sisu ennekõike.
Sisu tuua…? Ma sain aru, et pärast kohtuskäiku said nad ikka riigi käest raha ka kätte.
Vastab tõele.
Te olete reformierakondlane, liberaal. „Ära anna inimesele kala, anna talle õng.“ Kas teatrivaldkonnas ei peaks ka toetama rohkem eraettevõtlust ja erakapitali?
Kindlasti on riigil tarvis teatrite osas vaadata rohkem üle ka mitmekesisuse pool, statistika järgi on erateatrite osakaal väga kiiresti tõusnud. Siin peab vaatama, millised on riigi esmased ülesanded ja milline on see osa, mida mitmekesistamise dünaamikas oleks tarvis tagada või juurde tuua. Ja kust see piir läheb – see on tegelikult päris suur küsimus. Selge on see, et riigi osalusega sihtasutustele, kes viljelevad etenduskunsti, on pandud suured ülesanded, aga ka need ei saa kasvada ülemäära suuremahulisteks. Kust see piir läheb? Ma loodan, et uus kantsler, kes augustis majja tuleb, võtab selle töö ette. See on tema esimene ülesanne.
Muide, ma pean tunnistama, et ka mina olen teatrisse puutuvas konservatiiv. Ma eelistan ka seda tüüpi teatrit, et mina istun saalis ja laval esitatakse mulle spektaaklit ning ma ei pea kartma, et saan vahepeal verise maksaga näkku.
Nojah, kõik on maitses kinni, aga ma arvan, et meil on tarvis ka…
…verist maksa?
…vahepeal ka verist kala.
Muide, käib kumu, et asekantsler Taaniel Raudsepp olla teie juurde jõudnud ka ettepanekuga vahetada välja kogu Sirbi toimetus. Kas see klatš vastab tõele?
Ei! Kuulen sellest esimest korda.
Siis ma pean oma allikad üles rivistama ja küsima, et mis juttu nad räägivad!
Vabandust, Sirbi toimetus? Ei, see ei vasta tõele! Ma saan aru, mis mind nüüd ees ootab…
Ma ei mõelnud seda ise välja, selline jutt ringleb. Räägime teist, üks teie suur töö on „Eesti laul“. Miks me ikka veel riigina, rahvusringhäälinguna osaleme Eurovisionil, mis ei ole ammu Euroopa meistrivõistlused levi- või popmuusika alal. Eurovision on küll tore ja naljakas sõu, eriti äge on vaadata, kuidas riigid üksteisele punkte annavad, aga kas me peame seal riigina osalema?
Aga miks see küsimus üldse on… Millest see vastuseis, või mis on ajend?
Eurovisionil osalemine on ju päris kallis.
On jah kallis, aga eks seda tuleb ERRi käest küsida. Ma arvan, et üks osa põhjendusest on siin traditsioon – see on midagi, mida Eesti rahvas igal aastal ootab. Väga paljud vaatavad Eurovisioni, elavad sellele kaasa. See tekitab ühise välja, kus ollakse, kas või jutuainese mõttes või siis selles mõttes, et me tunneme ära mingeid laule – mis on ka osa kultuuriruumist.
Minu aspekt „Eesti laulu“ tehes oli ikkagi vaadata rohkem, mis meil siin toimub, kes on meie artistid, anda neile platvorm enda muusika esitlemiseks.
Ei saa salata, sealt on tulnud väga ägedaid laule.
On! Siiamaani tuleb mõnikord raadiot kuulates meelde, et näed, nemad ja nemad käisid meil „Eesti laulul“. Eks me oleme saanud muidugi vanemaks, ka mina vaatan mõningaid asju küsiva pilguga, et kas selleks on ikka õige aeg ja koht. See on aga see hetk, kus me elame ning need on need valikud, mida praegune „Eesti laulu“ produtsent ja žürii on teinud, eks palju sõltu ka sellest, milliseid laule saadetakse. Kunagi ei saagi kõik ühesuguseks jääda, muusika veel eriti, see on praegu väga kiires muutuses nii maitse kui ka produktsiooni mõttes.
Palju on räägitud rohepöördest. Mida see tähendab kultuurivaldkonnale? Taaskasutust – võtame uuesti ette Kitzbergi näidendid ja „Vikerlased“? Küllap on aga rohepööre ka teatrite puhul rahaliselt mõõdetav, ma kujutan ette, et kui Estonias tund aega laval tuled põlevad, maksab see neljakohalise summa.
Energiateema on kindlasti üks aspekt, aga tähtis on ka kõik muu sinna juurde kuuluv. Ma ei taha öelda, et kavasid peaks hakkama oluliselt vähem trükkima, aga ehk peaks üle vaatama, kuidas kasvõi paberit kasutatakse. Ennekõike on aga sealgi rohepööre seotud energiahindadega ja ka sellega, kui energiakulukas maja kokkuvõttes on.
Kas meie teiega näeme ära viimase eestikeelse paberlehe ilmumise?
Ma arvan, et mitte.
Teie loete Sirpi paberkandjal?
Loen!
Nii on mugavam?
See on harjumus. Kui midagi on tarvis järele vaadata, siis ma kasutan Sirbi veebiväljaannet, aga muidu – viimane Sirp on, muideks, väga hea! – loen ikka paberit. Mis ei kehti kõikide ajakirjandusväljaannete puhul. Kuidagi on kujunenud, et mingid väljaanded töötavad paberil paremini kui veebis. Nad on ka muidugi teistsuguse loomuga, ei ole kiired uudiste-väljaanded.
Teatritel vaatajaid jätkub, aga kas raamatutele lugejaid ka jätkub? Teet Kallas kurtis juba 10–15 aastat tagasi, et kõik kirjutavad, kõik trükivad, lugeda ei jaksa enam keegi.
Oleneb, mida lugeda. Suur probleem on praegu raamatu kaanehinna kallinemine, jällegi, kui vaadata neid müügi-top'e, siis… Ostjaskonna huvi on väga eriilmeline.
Tugevalt esoteerika suunda kaldu?
Jaa, just, sekka ka kokaraamatuid. See on tõesti väga hüplik pilt, mida raamatupoodide top'ides kohtab.
Hiljuti rääkisime Eesti kirjanike liidu esimehega raamatute laenutamisest ja ta tõdes, et ka laenutamisel on omad kitsaskohad. Paljude autoriteni, kes laenutushüvitist vääriksid, see ei jõua, sest neid kirjanikke nii väga ei laenutata.
Siin ei saa läheneda turumajanduslikult, et turg panebki nõudluse paika: laenutame eneseabiõpikuid, kokaraamatuid ja paari-kolme autorit, kes kirjutavad väga heas ja ladusas keeles, aga võib-olla ei ole otseselt Nobeli kandidaadid.
See küsimus on minu jaoks üsna uus ja vajab kindlasti täpsemat analüüsi, kuidas aidata ka neid, kelleni laenutushüvitis ei jõua. See on päris suur mure, mida lahendada, sest kirjasõna olulisus eesti keele ja kultuuri edasikandmise traditsioonide hoidmisel on ülioluline.
Me ei saa kindlasti jääda lootma ainult selle peale, et laenutushüvitis katab kõikide kirjanike mured. Sinna tuleks kindlasti ka ressurssi juurde lisada, aga samal ajal tuleb lahendada küsimust kompleksselt, et võimalikult paljud autorid saaksid sellest kasu, mitte ainult need, kes nii-öelda nupuvajutuse põhjal laenutushüvitist saavad.
Liiatigi on läinud raamatute kaanehind meeletult kalliks. Ka minu tutvusringkonnas on väga paljud teinud ennast lugejateks raamatukogudes, mis iseenesest on väga tervitatav, et ei jäeta ennast kirjanduskogemusest ilma. Sestap on laenutussüsteemil muidugi aina tähtsam ja kasvav roll, et raamatud oleksid ikka kättesaadavad.
Minu ema on lugeja Elva raamatukogus ja ta ütleb, et mõne raamatu laenutusjärjekord on ikka mitu nädalat.
Ema enam üldse raamatuid ei osta?
Pigem harva, ta on väga usin laenutaja.
Ma kujutan ette, et teie lapsepõlvekodus on – nagu Harju 1-e kirjanikud vanasti muigasid – seinad soojustatud raamaturiiulitega.
Minu kodus oli väga palju raamatuid ja on siiamaani.
Vahepeal me mehega sorteerime raamatuid – sest neid ikka koguneb –, et mida viime suvilasse, mida jätame koju. Vahepeal on hea raamaturiiuleid ka lihtsalt tuulutada, mida ma teen ka teinekord suviti suvilas – tassin kõik vanad raamatud välja õue peale ja siis tuulutan neid niimoodi, et nad tolmust vabaneksid. (Minister võtab laualt teose ja laseb lehed sõrmede vahelt läbi.)
Mis raamat see üldse on? „Valik maailma armastussonette“.
Jaa, mul on siin laual väike valik, mis ma olen kodust kaasa toonud. See Loomingu kogumik „Kuldsete lehtede peal“ on küll siin kingitud.
Te kuskil ütlesite, et teile meeldivad sõjaraamatud. Kas kuulsa Hiina sõjandusteadlase Sun Zi põhimõtteliselt õpikust on kultuurivaldkonna juhtimisel kasu ka?
Need on väga head meditatiivsed read, mida teinekord sirvida.
Mäletate, miks rebane jänest kätte ei saa?
Ei, seda konkreetselt ei mäleta.
Ma loodan, et see oli ka tema mõte: rebane jookseb selle pärast, et tal on kõht tühi, aga jänes jookseb elu eest. Nii, räägime lõpetuseks laulu- ja tantsupeost. Kas see üldrahvalikku joovastust pakkuv nauding ei peaks olema kõikidele inimestele tasuta? 60eurone pilet paneb ikka mõtlema.
Kõik hinnad on viimasel ajal tõusnud ning see teeb ka laulu- ja tantsupeo kulude planeerimise päris keerukaks, aga laulu- ja tantsupidu ei piirdu ainult hetkedega Tallinna lauluväljakul või Kalevi staadionil. Seda pidu valmistatakse ette pikki aastaid ja paralleelselt tegeletakse juba ka järgmiste pidude ettevalmistusprotsessiga.
Piletite müümine aga aitab kindlasti korraldajatel tagada ka suurema turvalisuse näiteks kohapeal olijatele.
Küsimus ei ole kasumis, vaid lihtsalt selles, et meil on mahutavuse probleem…
Just!
…ja meil on turvalisuse probleem?
Jaa, kindlasti! Ega see ettevalmistusprotsess ole lihtne. See on olnud päris suur väljakutse – kogu süsteemi niimoodi hallata, et see oleks jätkusuutlik ja noored osaleksid ja juhendajad oleksid motiveeritud ja rahvas tuleks kohale, ja vabad inimesed vabast tahtest laulaksid ja tantsiksid vabal maal. See nõuab toetust ja ressursse mõlemalt poolt.
Te ütlesite ETV „Esimeses stuudios“ teatrite rahastusest rääkides, et teatritel on õigustatud ootus lubatud rahale. Kuidas suurperedel ei olnud samasugune õigustatud ootus lubatud rahale?
Seda otsust, mis puudutab sotsiaalpoliitilisi valikuid, on mul väga keeruline kommenteerida. Need valikud, mis said langetatud toona teises poliitilises koosseisus, on selgelt olnud riigile üle jõu käivad ja ebavõrdsed perekondade vaates, kes ei ole paljulapselised.
Tuletage mulle meelde, mis peaministripartei toonases valitsuse koosseisus oligi?
No see oli Reformierakond, kes tegi sellise kokkuleppe oma partneritega.
Teades, et paari-kolme kuu pärast peab selle ümber tegema?
Ma ei tea, kas neil oli sellel hetkel teadmist, et see tuleks kohe ümber teha, aga millegipärast see otsus toona valitsuses niimoodi tehti teatud kaalutlustel.
Millal meie murdmaamehed ja -naised jälle sõna otseses mõttes suusad alla saavad?
Suusatajaid meil jagub, vähemalt harrastajate poole pealt ei saa…
Olümpiamedaleid on viimasel ajal hõredamalt!
No küllap ka sinnamaani jõutakse, sest spordis on ajad käinud ikkagi peamiselt üles-alla. Küll on tulnud ühed populaarsemad alad ja suured kangelased, ja siis jällegi teised. See on sellises vahelduvvoolus ja me peame kaasa elama nendele, kellele meil praegu kaasa elada on, ja ootama uusi talente.
Pöidlad pihku.
Pöidlad pihku!


Kas oled seda kogenud? See on suhtes üks võimsamaid manipuleerimisvormeEmotsionaalne väljapressimine on üks kõige võimsamaid manipuleerimisvorme. See väljendub selles, kui üks partner kas teadlikult või ebateadlikult sunnib tegema midagi hirmutades, süütunnet tekitades või kaastundele rõhudes. Näiteks on emotsionaalne väljapressimine see, kui üks partner ähvardab suhte lõpetada, kui ta oma tahtmist ei saa. Või kui üks partner lükkab teise eemale või tõmbub ise eemale, kuni saab oma tahtmist. Kui su partner keeldub seksist või hellitustest või ignoreerib sind või vaikib demonstratiivselt iga kord, kui ta sinuga rahul pole, ähvardab kedagi teist leida või kasutab hirmutamistaktikat sinu kontrollimiseks, siis kasutab ta emotsionaalse väljapressimise taktikat.
Emotsionaalse väljapressimise meetodid ei pruugi olla silmnähtavad. Tegelikult on need sageli vaevu aimatavad. Näiteks võib naine nalja heita, et kui peika teda endale hoida tahab, peab ta talle seksuaalselt rohkem tähelepanu pöörama. Või kui mees tahab, et naine teeks nii, nagu talle sobib, võib ta ähvardada teda vihjates, et ega selliseid mehi pole kerge leida, kes kahe lapsega naist tahaks. Emotsionaalse väljapressimise puhul kasutatakse teise inimese ohjamiseks ka süütunde tekitamist. Nii juhtus näiteks mu kliendi Rubiniga. Rubini naine ei armastanud üksi olla. Eriti vihkas ta seda, kui mees komandeeringusse läks.
„Iga kord, kui mul oli vaja tööreisile minna, hakkas ta manguma, et ma ei läheks. Püüdsin seletada, et ma pean, et ma jään tööst ilma, kui seda ei tee. Aga tema väitis, et kui ma teda armastaks, otsiks ma teise töö. Sellise, kus reisima ei peaks. Ärasõidupäeva hommikul vaatas ta mulle otsa haavunud lapse pilguga. Tundsin end tohutult süüdlasena, et jätsin ta üksi.
Ma pidin minema, aga tundsin end kohutavalt. Helistasin talle igal õhtul ja tema nuttis ja anus, et ma koju tagasi läheks. See oli südantlõhestav. Ja asja tegi hullemaks veel see, et kui ma ära käisin, jäi ta peaaegu iga kord haigeks veel ka. Mõnikord oli asi nii hull, et ta sattus haiglasse. Pidin reisi katkestama ja koju tagasi sõitma.
Ta ei teeselnud haigust – ta päriselt jäigi haigeks. Aga ta ka imetabaselt tervenes niipea, kui ma tagasi jõudsin. Lõpuks ma väsisin enda süüdi tundmisest nii ära, et tulin töölt ära ja otsisin sellise, mis reisimist ei eelda. Kahjuks teenin ma nüüd poole vähem ja meil on rahaliselt päris raske.“
Toon järgnevalt ära ohumärgid, mille puhul võib eeldada, et tegemist on emotsionaalse väljapressimisega.
• Su partner püüab tekitada sinus tunnet, et sa oled isekas või halb inimene, kui sa teed midagi, mida ta ei taha, et sa teeks.
• Su partner palub sul loobuda millestki või kellestki selleks, et tõestada oma armastust tema vastu.
• Su partner ähvardab ära minna, kui sa ei muutu.
• Su partner ähvardab mitte anda raha või blokeerida arve, kui sa ei tee midagi, mida ta palunud on.
Tüüpilisel emotsionaalselt vägivaldsel inimesel on repertuaaris terve hulk tööriistu, mida partneri manipuleerimiseks ja kontrollimiseks kasutatakse. Mitte kõik ei kasuta neid taktikaid teadlikult, kuid paljud teevad seda meelega.
Katkend on pärit kirjastuse Pilgrim poolt välja antud Beverly Engeli raamatust „Emotsionaalne ja vaimne vägivald“.
Beverly Engel on rahvusvaheliselt tunnustatud psühhoterapeut, kes on emotsionaalse ja vaimse vägivalla ohvritega töötanud juba üle kolmekümne viie aasta. Oma kogemuste põhjal on ta kirjutanud mitu raamatut, sealhulgas bestselleriteks kujunenud „The Emotionally Abusive Relationship“ ja „The Emotionally Abused Woman“.


Briti väljaanne: Putin on omadega läbi, Venemaa laguneb peagi laialiViimane ettekujutus Vladimir Putinist kui Vene ajaloolisest valitsejast võeti tal 24. juunil: relvastatud palgasõdurite salk tungis peaaegu vastupanuta läbi tema riigi, läbides ühe päevaga umbes 750 km, haarates kontrolli kahe suurlinna üle ja jõudes Moskvast 200 km kaugusele, enne kui puutumata lahkus.
Putin kukkus reformijana juba ammu läbi, olles juhtinud üha süvenevat korruptsiooni ja majandusseisakut ega suutnud teha Venemaast midagi enamat kui süsivesinike tarnijat just siis, kui nafta ja gaasi ajastu on lõppemas. Ta kukub üha ilmsemalt läbi suure sõjaaja komandörina, 16 kuud pärast sissetungi alustamist Ukrainasse, mis ta eeldas mõne päevaga lõppevat, kuid mis on veninud pikale. Nüüd on ta näidanud, et ei suuda täita isegi juhi esimest ja suurimat kohustust, riigi julgeoleku tagamist, vahendab Economist.
Ükskõik, kas Putini kukkumine tuleb varsti või kuude või aastate pärast, selgub, et ta on pätt. Ta pole mitte niivõrd tsaar, kuivõrd lihtsalt kõrgeim pätt õõnsaks jäetud pätiriigis, milleks ta on taandanud emakese Venemaa. Veelgi enam, maailmas, kus võim on kõik, näeb ta nüüd välja kui nõrgenenud pätt.
Wagneri grupi juht Jevgeni Prigožin on näide kõigest, mis on Putini juures põlastusväärne. Endisest petisest restoranipidajast sai mõrvarlik palgasõdur Aafrikas, Süürias ja Ukrainas. Prigožin tõusis ainult Putini paranoia ja jõhkruse tõttu. Putin ei usalda omaenda armeed, mistõttu vajas ta ustavat pättide gruppi. Ta soovis, et mõnede oma rängemate tegudega välismaal teda ei seostataks, nii et „eratöövõtjad” nagu Wagner panid kolmel kontinendil toime sõjakuritegusid. Ja Putin kasutas Prigožinit, et sekkuda (taas, vaieldamatult) välismaistesse valimistesse, sealhulgas valimistesse, mis tõid 2016. aastal võimule Donald Trumpi.
Wagneri mäss kätkeb endas ka Putini loodud riigi mäda. Keset vaenu rivaalidega oma regulaararmees otsustas Putin, et Wagner tuleks viia otse kaitseministeeriumi kontrolli alla. See ähvardas hävitada Prigožini võimubaasi, mistõttu ta mässis, sõimates Putini valesti aetud sõda, Vene armee ebakompetentsust ja kaotusi, mida see Ukrainas kandis. Vaatamata kogu Prigožini jõhkrusele oli see tõde, mis lõikas läbi Kremli tühja propaganda.
Veelgi šokeerivam on see, et Prigožin on paljastanud Putini irdumise reaalsusest. Näib, et mäss üllatas Kremlit – nii korrodeerunud on luureagentuurid, mida juhib endine spioon. 24. juuni hommikul mõistis raputatud Putin hukka omaenda loodu kui reeturi ja lubas, et teda karistatakse. Ometi nõustus ta vaid mõne tunni pärast andma Prigožini vabaks Valgevenesse, võttes kaasa Wagneri väed.
Olles loonud ühemehevalitsuse, näis, et Putin ei suuda ka lojaalsust tagada. Kuigi toetus Prigožinile üle ei läinud, ei tulnud see ka Putinile ei tänavatel ega poliitilise ja sõjalise eliidi seas. 24 närvesöövat tundi oli Venemaa vaikne ja passiivne, oodates, kummalt poolt tuul puhub.
Optimistid peavad Putini nõrkust tõendiks, et tema valitsus on hukule määratud. Kui see vaid nii oleks. Tegelikkus on see, et despoodid, isegi nõrgad võivad kaua püsima jääda, kui puudub ilmselge alternatiiv ja kui neil on endiselt palju relvi ja halastamatus neid kasutada. Vaadake Aleksandr Lukašenkat naabruses Valgevenes või Bashar al-Assadit Süürias.
Putini vastu töötavad aga kaks lisategurit. Esimene on sõda ise. Ukraina vasturünnak jätkab pidevat edenemist. Kuigi see on oodatust aeglasem, vähendab see territoriaalset edu, mida Venemaa on saavutanud alates 2022. aasta veebruarist, ning kohati võtab isegi tagasi maad, mille Venemaa oma esimese sissetungi ajal 2014. aastal haaras.
Putini võiduteooria on see, et Venemaa peab kauem vastu kui Lääs. Kui Ukraina ei suuda saavutada vajalikke läbimurdeid – Venemaad Krimmiga ühendava maasilla katkestamine on võtmetähtsusega –, võib läänepoolne toetus aja jooksul murduma hakata. Kuid Putini teooria näib üha vähem usutav. Jah, Venemaal on õnnestunud Ukrainale haiget teha; kuid see pole kaugeltki vallutatud, vaid on tugevnenud riigina ning on teel Euroopa Liidu ja võib-olla ka NATO liikmelisuse poole. Ning kaugel Putini nägemusest Lääne korratusest on NATO laienenud, hõlmates Soome ja peagi ka Rootsi; Euroopa kaitsekulutused on kasvanud; ja sõltuvus Venemaa energiast on kõrvaldatud.
Seevastu enam kui 100 000 hukkunud ja haavatud venelase kaotus ei ole isegi Kremli parimatele propagandistidele suurt edu toonud. Narratiiv on selle asemel, et on vaja üha rohkem ohverdada. Iga halb uudis Venemaale rindelt suurendab survet Putinile. Seetõttu on vasturünnak nii kriitiline ja seetõttu on tõendid Venemaa ridade lõhestumise kohta nii teretulnud.
Putini teine probleem on majandus. Eelmisel aastal püsis see üsna hästi, tänu nafta- ja gaasihindadele, mis tõusid sõja ajal hüppeliselt. Naftasaadetised on jätkunud ja sularaha jätkub riigil küllaga. Kuigi kasv on aeglustunud, näib täiemahuline majanduskriis vähemalt sel aastal ebatõenäoline.
Putinil pole aga ressursse uueks suureks pealetungiks. Venemaa gaasitulud on kukkunud (see lõikas ju ära oma parima kliendi) ja ka nafta ülemaailmne hind on langenud. Lõhe valitsuse kulutuste (sealhulgas sõja tohutud kulud) ja laekumiste vahel süveneb, sundides Venemaad oma säästude järele haarama. Rubla on viimase aastaga kaotanud ligi 40% oma väärtusest. Hiina on ostnud Venemaa naftat – allahindlusega -, kuid ta pole veel tarninud suuri koguseid relvi.
Putin näib nüüd olevat kaldunud oma autoriteedi taaskehtestamisele, juhatades metsikuid repressioone ja puhastusi. Kuid varem või hiljem kaotab ta võime probleemidest üle sõita. Maailm peab selleks valmis olema. Paljudest võimalikest tagajärgedest oleks hirmutav võimu kokkuvarisemine riigis, kus on rohkem kui 4000 tuumalõhkepead. Ometi on Putin näidanud, et korrumpeerunud ühe mehe valitsemine ei ole viis superriigi juhtimiseks. Tee tagasi korra ja mõistuse poole saab Venemaa jaoks olema ohtlik, kuid seni, kuni Putin kannab krooni ja tema sõdurid unistavad keiserlikust valitsemisest Ukraina üle, ei saa teekond isegi alata.


Mihkel Uiboleht: kihlveopettustega võitlemiseks on vaja koostöödTALLINN, 30. juuni, BNS – Eesti Jalgpall Liidu (EJL) töötajad ja Eesti Antidopingu ja Spordieetika Sihtasutuse (EADSE) esindaja osalesid sel nädalal Vilniuses toimunud UEFA kihlveopettuste vastase võitluse seminaril.
Seminaril esines ettekandega EJL arendusdirektor ja distsiplinaarkomisjoni liige Mihkel Uiboleht, arutelust võtsid osa EJL distsiplinaar- ja eetikakomisjoni esimees Uno Tutk ning EADSE spordivõistlustega manipuleerimise ennetustegevuse koordinaator Kalle Roos. Peamisteks teemadeks olid kihlveopettuste vastane võitlus, ennetamine ja uurimine, koostöö kihlveokontoritega ning kihlveoturu viimased trendid.
Uibolehe sõnul oli tegu vajaliku seminariga nii erinevate riikide vahel informatsiooni vahetamise kui uute teadmiste koha pealt. "Kihlveopettused on üldjuhul rahvusvahelised kuriteod, mis tähendab, et nende ennetamiseks ja neile reageerimiseks on tarvis väga head rahvusvahelist koostööd. Vilniuses toimunud seminarilt saime olulist infot, kuidas oma tööd selles valdkonnas paremini korraldada ja mis võiksid olla järgmised sammud," ütles Uiboleht.
Seminari aruteluplokis sai Uiboleht võimaluse tutvustada, mida on Eestis viimastel aastatel kihlveopettuste vastases võitluses tehtud. "Esiteks on Eesti Antidopingu ja Spordieetika Sihtasutuses loodud võimekus jälgida ja uurida kihlveopettustega seotud teemasid – see on ülioluline, sest kogu spordivaldkonnal peab olema toimuvast pilt ees ja oskus uurida. Teiseks tellis kultuuriministeerium kihlveopettuste leviku ja hoiakute kohta Eestis uuringu, mis oli esimene omalaadne ja andis väga olulise sisendi edasiste tegevuste planeerimiseks. Kolmas oluline samm oli kultuuriministeeriumi tellitud juriidiline analüüs ja selle põhjal kokku kutsutud töögrupp Eesti seadusandluse edasiarendamiseks. Just seaduste edasiarendamine on asi, mida jalgpalliliidu poolt oleme pikki aastaid riigilt palunud ja meil on väga hea meel, et see edasi liigub, sest puudutab väga tugevalt kogu spordivaldkonna heaolu," rääkis Uiboleht.
Seminaril osalesid lisaks Eestile Rootsi, Soome, Läti, Leedu, Poola ja Ukraina alaliidu esindajad.
Tallinna toimetus, +372 610 8852, sise@bns.ee
Baltic News Service


Saksamaal toimunud suurvõistluselt kadus 20 sportlast nagu tina tuhkaSaksamaal Berliinis toimunud eriolümpialt kadus nagu tina tuhka 20 sportlast, kes ei naasnud koju. Kohalik politsei on alustanud otsinguid ning kahtlustab, et nad plaanisidki illegaalselt Euroopasse jääda.Saksamaa kriminaalpolitsei andmetel on kadunuks jäänud sportlased Alžeeriast, Burundist, Guineast, Kamerunist, Liibanonist, Senegalist, Elevandiluurannikult, Pakistanist, Bangladeshist ja Liibüast.
«Oleme ühenduses politsei ja teadmata kadunud isikute bürooga. Sellest teatati föderaalpolitseile. Õnnetusjuhtumile viiteid ei ole,» ütles Berliini siseasjade eest vastutav minister Iris Spranger.
Kahtlustatakse, et eriolümpial osalenud sportlaste saatjad said altkäemaksu, et lubada kadunud sportlastel Saksamaale jääda, kirjutas Bild.
16.-25. juunini Berliinis toimunud eriolümpial osales 7000 sportlast 170 riigist ja 26 spordialal. Eesti oli esindatud 38 sportlasega ning kokku võideti 37 medalit – 8 kulda, 15 hõbedat ja 14 pronksi.


Riina Solman: Madis Kallas, piinlik, et Kohtla-Järve punatänava nime muutmata jätsidNähtusi, kus meie valitsus riigisisese venemeelsuse leviku haldamisega hakkama ei saa, on veel mitmeid. Ja see on väga libe tee.
Kaja Kallas võitis valimised tänu oma sõjaprintsessi kuvandile. Kallas jätkab küll sõjaprintsessina valitsemist, kuid vaenlased on muutunud – Kremli ja putinistide asemel said neneks lasterikkad pered. Paraku pelgas isegi president lasterikaste perede kiusamisele kätt ette panna. Paradoksaalselt käitub sõjaprintsessi valitsus täna riigisisese Vene maailmaga tegeledes kui hall hiireke, vältides isegi väiksemate agressorriigi sümbolite häirimist.
Alates aprilli lõpust on valitsus lühikese ajaga hakkama saadud selliste sigadustega, mille kohta kaks kuud tagasi ei osanud und ka näha. Käib arutu võitlus lasterikaste perede alandamiseks, rääkimata maksutõusudeks ja inimeste magamistubadega tegelemiseks.
Kõige halvem tegu on kõigi lastega perede kallale minek. Suvel, kui lasterikka pere vanemad peavad palehigis tööd tegema, et lastele laagreid ja huviringe võimaldada, kärbiti nende perede raha. Võeti ära tulumaksusoodustus kõigilt kahe lapsega peredelt ja lajatati kõigile omakorda selga maksutõusud. Häbenematult menetleb rahandusminister juba uut automaksu, mis lööb jälle kõige enam rohkema pereliikmete arvuga peresid, niigi haavatavaid äärealade elanikke, kel vaja pere huvides rohkem autoga sõita.
Sotsiaalkaitseminister Signe Riisalo rääkis viimased kaks kuud suure suuga vajaduspõhisest lähenemisest, aga miskipärast ei teinud selleks mitte midagi. Võinuks ju tõmmata vajaduspõhise piiri, et alates viiendast lapsest ei kärbita peretoetusi üldse. Näiteks alates seitsme lapsega peredelt raha ära võtmisega saavutas Riisalo riigieelarvele juurde vaid 300 000 eurot. Kokkuvõttes säästis Riisalo sealt, kuhu raha kulub kõige enam marjaks ära. Kogu valitsusele jagati aga jutupunkte rääkimaks võrdsusest ja õiglusest, samas asetati suupered taas ebavõrdsemasse olukorda ja tekitati ebaõiglust ühiskonda juurde.
Ent kõige suurema pettumuse valmistas pärast jaanipäeva president Karis, kel oli võimalus suurperede eest seista ja seadus riigikogusse tagasi ümbervaatamiseks saata. Aga ei. Loen meediast, et nüüd on peaminister soovinud hakata lepitust otsima presidendi juhtimisel. Aga milleks siis üldse tüli noriti ja tülli mindi? Jääb mulje, et peaministri hoolimatul käitumisel ei ole piire. President peab nüüd tulema lepitama, et koalitsiooniteerull saaks kogu rahva järgmiste maksudega veel lapikumaks sõita.
Põhimõtteliselt on peaminister käitunud kui röövlipealik ja sõitnud jõuguga inimestest üle. Ta sunnib presidenti otsima valitsusele järgmisteks sarnasteks tegudeks mandaati. Saan aru, et peaministril pühitseb eesmärk abinõu, aga kas keegi saab aru ja oskab seda osa palun selgitada, kuidas peaks olema võimalik põhimõttelagedusega leppida?
Järgmine veider paradoks, mille üle imestada, valitseb Eesti välis- ja sisepoliitika vahel. Meie valitsusliikmete jutu järgi ei tohi putinismil kohta olla Ukrainas ja Venemaal, aga Eestis sobib küll. Sakslased ja ameeriklased andku Ukrainale tanke ja lennukeid, aga meie valitsus suuda end oma riigis positsioneerida kohaliku Vene kogukonna suhtes. Just selline silmakirjalikkus seab kahtluse alla meie välispoliitiliste sõnumite tõsiseltvõetavuse – teistelt nõuame, endalt mitte.
Alles vallandas kultuuriminister asekantsler Raudsepa, kes ausalt kirjutas Vene teatri nuumamisest. Meil asub üks teater Eestis väljaspool üldisi reegleid. Asekantsler ei teinud ettepanekut midagi sulgeda, vaid viia rahastamine võrdsetele alustele teiste teatritega, et jätkuks raha ka erateatritele.
Jäi arusaamatuks, miks ei võinud üks ametnik selle varem välja öeldud sõnumiga välja tulla? Valetajate koalitsioonivalituse minister pidi asekantsleri aususe pärast lahti laskma, sest asekantsler julges pühaduse kallale minna, soovis hakata Vene teatrit rahastama teiste teatritega võrdselt. Mis sõnavabadusega riik me oleme, kui me sisemiselt nii ebakindlad oleme? Ja kuidas sellise valitsusega oleks kriisi korral võimalik Venemaale vastu panna?
Hirm putinistide ees saab valitsuses aga aina hoogu juurde. 28. juunil tuli uudis, et samasugune argus on tabanud vahvat regionaalministrit Madis Kallast. Riigi kohanimede komisjon tegi omal ajal ettepaneku riigihalduse ministrile viia Rumjantsevi tänav Eesti kohanimedega vastavusse. See ei ole täna ajaloolaste ja kohanime ekspertide hinnangul vastavuses. Mihhail Rumjantsev oli Nõukogude armee ohvitseri, kes teadlikult valis okupatsioonivägede teenimise ja hukkus Afganistanis, nagu kirjeldas Eerik-Niiles Kross pikemalt Eesti Päevalehes.
Võib aimata, et Madis Kallase erakonnakaaslased püüavad pikemat aega juba Ida-Virumaal valijabaasi laiendada ja seeläbi vene- ja nõukogudemeelsetele vastu tulla. Seepärast läks Narvas punamõrtsukate tänavanimede vahetus täide riigihalduse ministri pealekäimisel ja pideva läbirääkimise tulemusel Narva sotsiaaldemokraadist linnapeaga. Ilma riigipoolse otsustava pealekäimiseta ei oleks protsess liikunud millimeetritki edasi ega muutunud mitte kui midagi.
Nähtusi, kus meie valitsus riigisisese venemeelsuse leviku haldamisega hakkama ei saa, on veel mitmeid. Ja see on väga libe tee. Seda, et riik ei ole valmis avaldama oma selgeid positsioone, nagu tehakse välispoliitikas, mõistab kohalik venemeelne ringkond kui argpükslikkust. Kohalikud venelased teavad väga hästi Eesti riigi ametlikku suhtumist Ukraina sõtta ja sallimatust Putini-meelsusse. Need, kellele Eesti riik ei meeldi, ei hakka kindlasti paremini suhtuma Eesti riiki, kui me käitume aralt. Põhimõttelagedus ja silmakirjalikkus ei vii mitte kuhugi.
Rumjantsevi tänava näide ongi selline, kus on tehtud oodatust rohkem järeleandmisi, rääkides ühele ühte ja teisele teist - eestlastele ühte, venekeelsetele teist juttu. See tekitab juurde uut väljapressimistaktikat, sest ega venemeelsed pole rumalad. Kui nähakse, et riik on ebakindel ja ei julge ennast kehtestada, siis leitakse viis seda ära kasutada.
Vene emakeelega inimesed üldiselt teavad, mida eestlased ootavad, aga ma ei usu, et Madis Kallase sotsiaaldemokraatlik partei selle pärast rohkem hääli kätte saab neilt, kellele Venemaa asjad on südamelähedased. Keskerakonnaga siin võidu joosta neil ei õnnestu. Ammugi, kui venemeelse valikuna on võimalik juba täna Stalnuhhinit toetada, kes on oma tegevuses valijate suunal vähemalt aus ja ei räägi ühes keeles ühte ja teises teist.
Kui palju halbu näiteid on veel vaja, et peatada silmakirjalik, hoolimatu ja põhimõttelage valitsus? Seda näitavad lähikuud.


Murepilved Ärma talu kohal: president Ilvese ettevõtte seis on jätkuvalt kehv. Kohus ähvardas firma kustutadaToomas Hendrik Ilvese ettevõtte Ermamaa OÜ jätkamine on küsimärgi all ning kunagistest suurtest plaanidest pole enam jälgegi.
2022. majandusaasta aruanne näitab, et Ermamaa OÜ on jätkuvalt kahjumis. Aruandeaasta kahjum oli 26 115 eurot. Kui sellele lisada eelmiste aastate kahjum, on summa kokku 129 301 eurot. Samuti on 126 489 euroga miinuses omakapital. Töötajaid ettevõttes eelmisel aastal ei olnud.
Tegevusaruandes on kirjas, et 2022. aastal aktiivne majandustegevus ettevõttel puudus. „Majandusaasta lõpetati kahjumiga ning selle tulemusena ei vasta ettevõtte netovara seaduses toodud nõuetele. Juhtkond tegeleb omakapitali nõude taastamisega ja kavandab omakapitali korda saada 2023. aastal,“ lubatakse seal.
Majandusaasta aruandes on ka kirjas: „Kuna olukord majanduses on ebakindel ja kiirelt muutuv, siis juhatus ei ole aruande koostamise ajal kindel kas ettevõte jätkab tegevust.“ Hinnatakse siiski, et tegevust jätkatakse vähemalt järgmise 12 kuu jooksul.
17. mail saabus Toomas Hendrik Ilvesele Tartu maakohtust äriregistrist kustutamise kavatsuse teade. Tegelikult oli presidenti hoiatatud juba 7. veebruaril, et olukord on hapu – netovara on ebapiisav ja sellega tuleb midagi ette võtta.
Ilves ütles Delfi Ärilehele mai lõpus, et OÜ-d Ermamaa ei likvideerita. Äriregister on andnud ettevõttele tähtaja omakapitali seaduse nõuetega kooskõlla viimiseks koos „tavapärase“ kustutamise hoiatusega. „Ermamaa OÜ viib omakapitali seaduse nõuetega vastavusse äriregistri antud tähtaja jooksul,“ lubas ta.
Toomas Hendrik Ilvese Ärma talu sattus meedia huviorbiiti 2006. aastal, kui Ilves Eesti presidendiks valiti. Sellest ajast kasutati talu presidendi residentsina ja väliskülaliste vastuvõtuks.
Evelin Ilves asutas 2005. aastal Ermamaa OÜ ja hakkas vana talu renoveerime, et sellest saaks populaarne turismitalu. EAS andis projektile 2006. aastal umbes 190 390 eurot toetust. Samas selgus, et kuna Toomas Hendrik Ilves on president, kehtivad talule ranged turvanõuded, mis põhimõtteliselt keelasid talu kasutamise turismi eesmärgil. Probleemi lahendamiseks võttis Toomas Hendrik Ilves talu Evelini ettevõttelt rendile. Otsus sai palju kriitikat, kuna oli korruptsioonihõnguline.
Suur skandaal puhkes 2016. aastal, kui EAS nõudis Ermamaa OÜ-lt tagasi 10% antud toetusest ehk 19 039 eurot. Teistelt samast fondist toetust saanud ettevõtetelt küsiti summa tagasi täies ulatuses. Erandi tegemise põhjusena tõi EAS välja, et presidendi ametisoleku ajal võõrustati talus hulgaliselt väliskülalisi.
Rahandusministeerium viis läbi auditi ja leidis, et EAS eksis ning toetus tuleks tagasi küsida 90% ulatuses. Lisaks tahtis ministeerium, et toetus makstaks Euroopa Komisjonile tagasi. EAS maksiski selle ise Euroopale tagasi.
Ermamaa OÜ põhitegevus on muu mujal liigitamata kutse-, teadus- ja tehnikaalane tegevus. Mullu oli selleks veel enda või renditud kinnisvara üürileandmine ja käitus. Ettevõtte ainus juhatuse liige ja esindaja on Toomas Hendrik Ilves.


Horvaatia superstaari Luka Modricit ähvardab pikk vanglakaristusSüüdistused on seotud Horvaatia Dinamo Zagrebi endise tegevdirektori Zdravko Mamici juhtumiga. Mamicin mõisteti 2018. aastal klubi kassast mitme miljoni dollari väljapetmise eest kuueks ja pooleks aastaks vangi. Enne karistuse täideviimist põgenes ta aga Bosniasse ja Hertsegoviinasse, kirjutab Ilta-Sanomat.
Modrici vastu polnud tol ajal piisavalt tõendeid ja ta mõisteti õigeks.
Kuid sel neljapäeval (27.06) ütlesid Horvaatia prokurörid, et neil on lõpuks piisavalt tõendeid Modrici ja Lovreni valeütluste kohta.
Kui need kaks tunnistatakse süüdi valeütluste andmises, võib neid oodata kuni viieaastane vanglakaristus. Kohtuprotsessi kuupäeva pole veel määratud.
Pikka aega Horvaatia koondise võtmemängijaks olnud Modric valiti 2018. aastal aasta jalgpalluriks.


Kirik, riik ja AntikristusTervet kiriku elu peab üheainsa palvena läbima viienda halleelpsalmi sõna: «Mitte meile, Issand, mitte meile, vaid oma nimele anna au» (Ps 115:1).
Kirik ja keisririik
Kolm ülesannet määravad kiriku eestpalve ülemate eest, ja need kolm lähtuvad kõik Uue Testamendi riigiteoloogiast (theologia Imperii). Riigivõim on Jumalast seatud korraldus kaose vägede tagasitõrjumiseks. Kirik palvetab seetõttu riigivõimu alalhoidmise eest (Tertullianus, Ad Scapulam 2). Poliitiline tegevus kätkeb endasse erilisel kombel paratamatu patustamise traagika. Sest millal saavutab poliitilise võimu poole pürgib tahe ja maailmaajalooline tegu eesmägi ilma ebaõigluse ja vägivallata (Srk 10:8)? Kirik palvetab sellest johtuvalt asettäitvas meeleparanduspalves Gratia Dei [Jumala armu] pärast valitsejale Jumala armust ja tema ajaloolisele tegutsemisele (1Tm 2:1jj). Civitas terrena [maine riik] kannab endas eneseülendamise tendentsi, mis peab viima enesetühistamiseni. Kirik palvetab, et riik oma missiooni tõttu jääks puutumata eneseülendamise kiusatusest (Clemensi 1. kiri 61).[1]
Kirik, kes oma liikmeid taolises vaimsuses kasvatas, oli õigusega ära teeninud ainulaadse riigitruuduse taimelava aunimetuse. Sellest hoolimata heideti algkirikule pidevalt ette riigivaenulikkust (Lk 23:2; Jh 19:12jj; Ap 17:7; 24:5). Milles oli asi? Etteheide oli vana, olles üks paljudest laimuvõtetest, mida kasutas antisemitism (Tn 6:22j) ja mille juudid nüüd ise suunavad Jeesuse ja tema koguduse vastu (Jh 19:19). See oli mugav lööksõna ükskõiksete suus ning teretulnud relv pahatahtlike ja Kristuse vaenlaste käes. Kuid mõttetute poliitiliste etteheidete seas oli üksainus süüdistus, mille esimesed kristlased omaks võtsid ja mida nad pididki tegema, kuna see vastas tõele: algristikogudus lükkas tagasi riigivõimu mistahes apoteoosi [jumalikustamise]! «Andke Jumalale, mis kuulub Jumalale!» Jeesus ise seadis oma manitsusele kodanikukohuse täitmise kohta selle varutingimuse. Meil on võlg, mida peame tasuma Jumalale. Mis võlg see on? Meie Isa palve esimene palve annab vastuse: see on tänuvõlg! Me võlgneme Jumalale tema Nime pühitsemise (Pr 44). Tema päralt on au ja ainult tema päralt. Ent riigile kuulub kuulekus, niivõrd kui jääb puutumata ainulise Jumala ainuline austamine. Seesugune on Jeesuse varutingimus riigivõimu apoteoosi vastu.[2]
Ei ole muud ülemust kui Jumalalt (Rm 13:1). Kindlasti. Ainult Jumal on ikka jälle kutsunud ja tegutsema pannud ülemaid, kes langesid deemonliku eneseülendamise kiusatusse, kes julgesid puudutada ainuüksi Jumalale kuuluvat au ning takistasid Tema ülistamist, kes naersid eestpalveid ja nõudsid iseenda kummardamist (Mart Pol 8:2[3]). Siis ootab Jumal oma kirikult mitte «jah»-, vaid «ei»-sõna ülematele. Missuguses vormis pani algristikogudus selle «ei» maksma? Mitte protestiaktsioonidega, vaid lihtsas ja kindlas tunnistuses: «Jumalat peab rohkem kuulama kui inimest» (Ap 4:19; 5:27; vrd 1Mak 2:19jj; 2Mak 7:30; Sanhedrin 49a). Makkabid vastasid Jumala vaenlastele ja pühade mõrvajaile Püha Sõjaga, mida alustati Jumala ülesandel ning Jumala õnnistusega (1Mak 5:55j; Hb 11:33j). Jeesus keeldus Pühast Sõjast enda isiku heaks (Mt 26:52jj). Varane kirik vastab keisri rünnakule Jumala ainulise au ja ülistamise vastu täielikult 1Pt 2:17 mõttes jumalakartlike kartmatusega: «Lugupidamine keisrile kui keisrile, ent kartus Jumalale.» Kas tahab keiser kuulutada sõja oma riigikodanikele? Seda küll, nõnda ta hoolitseb ise selle eest, et kiriku ajalooteoloogiline reservatsioon riigi suhtes ei ununeks (Pr 17). Jumala märtrid lahkuvad Civitas terrena valdkonnast tunnistussõnad huulil: «Meie riigi pealinn on taevas» (Pr 38). Kas keiser tahab purustada Jumala altari? Nii tõuseb mõrvatud Jumala teenrite vere ohvrisuits kolmekordselt Püha palge ette! «Kartke Jumalat ja ande temale austust!» (Ilm 14:7; 15:4).
Ilm 13:18 «metsalise arv» 666 langeb kokku keiser Nero tiitli ja nime tähtede arvulise väärtusega. Nero kujutisega kuldmünt, taustal W. Turneri maal «Rooma põlemine». Allikas: Wikimedia
Märtrite kirik
Kristus võitles Gloria Dei [Jumala au] eest selle maailma deemonliku eneseülendamise vastu. Sellepärast viis selle maailma vürst ta ristipuule. Kirik võitleb edasi Jeesuse Kristuse võitlust. Nüüd suunab vastane löögijõu Kristuse kirikule. Nõnda muutub martüüriumi doksoloogiline interpretatsioon antagonistlikuks: «kiusaja», «pealekaebaja», «vastane», «äge vaenlane ja laimaja ja kuri, õiglaste sugupõlve vaenlane» paneb liikuma kõik, mis kannab maailma nime, et Jumala pühasid oma veendumustest lahti ütlema sundida või hävitada (Mt 24:9jj; 1Ts 3:3.5; Ilm 2:10.13; Didache 16:4j; Ignatiose kiri roomlastele 5:3; 7:1[4]; Mart Pol 3:1; 17:1; Eelia apokalüps 35j; Eusebiose Hist Eccl 5:1,5). Kuningad ja aukandjad, ülivagad ja valeprohvetid seisavad Civitas Diaboli [Saatana riigi] teenistuses. Isegi perekonna ja suguvõsa ässitab vastane Jumalale ustavaksjääjate vastu (Mt 10:21; 1Ts 2:14). Ta eelistab kasutada juute tööriistana (Ilm 2:9; 3:9; Mart Pol 12:2; 13:1; 17:2; 18:1[5]). Süütute kahtlustamine on tema armastatud võitlusvahend. Päevakorral on valekaebused ja -tunnistused. On ju laimamine üks Diabolos’e algfunktsioone (1Pt 4:14jj; Jk 2:7). Nõnda keskendub maailma jumalavihkamine Kristuse kirikule; kolme esimese sajandi kirikulugu, nagu Eusebios seda mõistab ja kirjeldab, on risti all seisva kiriku ajalugu (Hist Eccl 5 Prol).
Jumalarahvas talub Jumala vaenlaste pearünnakut jumalakartlike kartmatusega (Fl 1:14.28). «Ärge kartke neid, kes tapavad ihu,» ütleb Jeesus oma jüngritele. «Kartke teda, kellel on meelevald pärast tapmist heita põrgusse» (Lk 12:4j; vrd 4Mak 13:14j; Mart Pol 2:3; 11:2[6]). Kes kardab Jumalat, peab eitama ebajumalateenistust mistahes kujul; ta ei tohi Jumala templis kummardada «hävituse koletist» ega paganate «saatana aujärge».
«Langenud, langenud on suur Paabel…» (Ilm 18:2) Gustave Doré illustratsioon, Wikimedia
Antikristuse täielik ilmumine
Jumala-vaenulik liikumine, mis läbib kõiksuslugu ürglangemisest peale, ei kahane, vaid kasvab. Kristuse sündmusega pole sellest jagu saadud, vaid see on veelgi intensiivistunud (Pr 21; 28; 46). Juba nüüd tegutseb seadusetuse müsteerium (2Ts 2:7; 1Jh 2:18jj; Barnabase kiri 4:3[7]). Kuid haripunkti saavutab deemonlik vastandliikumine lõpuajal (Tn 8:23; Mt 24:12; Didache 16:4[8]). Selle liikumise algataja on nagu ikka vastane ise (2Ts 2:9; Ilm 16:13). Selle liikumise lõpuajaliseks kandjaks saab olema Antikristus. Kuidas võitleb Antikristus Jumala ürituse ja Jumala rahva vastu? Ta kasutab kahte relva, mida nimetatakse vägivallaks ja valeks.
Antikristus on võimsaim maailmavalitseja ajaloos. Temasse on koondatud kogu poliitiline vägivald (Tn 7:23; 8:5jj.23; Didache 16:4; Barnabase kiri 4:5[9]). Siin on ta deemonlikult potentseeritud. Tema deemonlikku olemust reedab ta looduvaenulik iseloom. Viimased kantsid, mis Looja rajas kaose vägede vastu, langevad kokku Antikristuse pealetungil (Ilm 11:3jj). Langeb ka korraldav riigivõim (Pr 17). Civitas Antichristi [Antikristuse riik] levitab enda ümber hirmu ja hävitustööd (Tn 7:7jj; 12:1; Mk 13:5jj; 2Ts 2:7; Didache 16:4). Nõnda nagu Naatsareti Jeesuse päevil ühisrindes tema vastu said sõpradeks Heroodes ja Pilatus, variserid ja saduserid (Pr 28), nõnda ühineb Antikristuse päevil ecclesia [kiriku] vastu kõik, mis kannab maailma nime (Tn 7:21.25; 11:33; Mt 16:18; vrd Saalomoni oodid 24:5jj). Pealekaebamine, taganemine, reetmine levivad viimsel katsumisajal kirikurahva seas (Tn 11:30jj; Mk 13:9; Mt 24:12; 2Ts 2:3; Didache 16:5[10]). Kas kirik langeb? Põrgu väravad ei saa tema üle võimust (Mt 16:18)!
Suur võim ja palju kavalust – need mõlemad süsteemiks ühinenud Antikristuse võitlusvahendid tulevad nähtavale Ilm 13jj. Antikristus on eshatoloogiline [lõpuaja] maailmavalitseja, kes võtab enda teenistusse valevaimu! Nõnda nagu traditsioonilises tagakiusamispoleemikas võrreldakse Jumala vaenlasi kiskjate loomadega, nii ilmub Antikristus siin mitmepealise koletisena. Tema sünnikoht on kaose meresügavus. Saatan ise, keda nähakse põrgulohe kujul, annab tema kätte valitsusvõimu (13:1–10). Antikristus kuulutab välja Civitas Diaboli mobilisatsiooni (16:14), ta juhatab kogunenud väehulkade paraadi (16:16), ta formeerib poliitilise ühisrinde. Maa elanikud on üksmeelsed, kuna nad kõik on ühel meelel Antikristusega. Tema tahet nad viivad ellu ning annavad võimu ja riigi metsalisele (17:12j.17). Issanda ingel paneb äravalituile Kristuse pitseri (Pr 36). Kuid valeprohvet püüdleb selle poole, et kogu maailm märgistaks end Antikristuse märgiga (13:6; 14:9). Kes seda sigillum’it [pitserit] ei kanna, see ei tohi Antikristuse riigis osta ega müüa.
Sõjaline, poliitiline ja majanduslik ühteliitmine jõuab lõpule religioosses ühisrindes – Civitas Dei [Jumala riigi] universaalse missiooni kuratlikus vastandis (vrd Mk 13:10). Religioosne ühisrinne on valeprohveti saavutus, kes näeb välja nagu Tall, ent räägib lohe kombel (Ilm 13:11–18; vrd 16:13; 19:20; 20:10). Tema on Antikristuse religioonipoliitiline heerold ja ta võidab austajaid eksitavate imetegude läbi. Tema lemmikteemaks on loomuvastane Suure Reede sõnum Antikristuse surmahaavast ning selle imepärasest tervenemisest (Ilm 13:12). Nagu laastav katk raevutseb kirikurahva hulgas äralangemine (Ilm 13:8jj). Kuid kes on märgistatud nähtamatu päästmispitseriga, neid ei lase Issand ära võtta (Ilm 14:1jj; Ephraem gr III 143, J. S. Assemani väljaandest).
Miks Antikristus jälitab jumalarahvast? Ta tahab maailmast kaotada Jumala ülistamist. Miks ta võitleb Jumala austamise vastu? Kuna ta soovib omaenese isiku kultust. Ammust ajast on üksikud võimukandjad või imetegijad lasknud austada oma jumalikku olemust (Js 47:7; Tn 4:30; 6:8; Jdt 6:2; Ap 8:9; 12:21j; vrd 14:11; 26:6). Antikristus ületab neid kõiki. Tema «Mina»-proklamatsioonides saavutab inimliku eneseapoteoosi ajalugu deemonliku kõrgpunkti (vrd Mk 13:6.14.22). Ta ütleb ise enese kohta, et ta on Jumal (2Ts 2:4). Ta teatab: «Mina olen salvitu» (Eelija apokalüps, 31; 40). «Mina olen jumal, enne mind pole olnud kedagi» (Ascensio Issiae, 4:6). Kristus tuli Isa nimel ja maailm ei võtnud Teda vastu. Antikristus tuleb iseenda nimel ja ta võetakse omaks (Jh 5:43; siia juurde Irenaeus 5,25,4). Teda imetletakse ja kummardatakse (Ilm 13:12jj). «Kes on metsalise sarnane?» (Ilm 13:4). «See on jumal ja peale tema ei ole ühtki teist».
Antikristus on kreatuurliku eneseülendamise lõpuleviidud ilmutus. Deemonlik enesepaljastamine viib liialduste kaudu kohtumõistmisele enese üle, mis on ajalooliselt paratamatu. Looduvaenulikud jõud, mis vastane liikuma pani, pöörduvad lõpuks tema enese vastu: vastastikune tapmine, nälg, maavärisemised ja maailmamõõtmelised katastroofid on vaid Civitas Diaboli eshatoloogilise enesehävituse erivormid (Etioopia Eenoki raamat 80:2jj; Mk 13:7; Ilm 16:18). Vale lõpp on ümberlükkamine iseeneses, kuratliku pettuse lõpp – petetute pettumine. Kui linnud langevad surnult taevast ja meredes kuivavad, siis hakkavad patused hädalda: «Mis sa tegid meile, sa seadusetuse poeg… Häda meile, et kuulasime sind. Vaata, nüüd oleme suures viletsuses ja kitsikuses!» Antikristus ise ütleb: «Häda mulle… Nüüd hukkun ühes teiega» (Eelija apokalüps 40).
Kriis on täielik. Selle aiooni [ajastu] surnumatja Antikristus on ilmunud ja lõpule viinud oma töö. Kõiksuslugu on jõudnud surnud punkti. Nüüd on saabunud Inimese Poja tund.
Kõiksuse valitseja Kristus. Mosaiik Cefalù katedraalis Sitsiilias. Foto: Wikimedia Commons
Kristuse täielik ilmumine
Kunagi tuli Kristus maa peale kui Rex absconditus [varjatud kuningas]. Kuid aegade lõpul ta saabub kui Rex triumphans, Deus et Salvator revelatus [võidukas kuningas, avalikuks saanud Jumal ja Päästja]. Kuidas algkirik kujutles selle tulemise kulgu?
Erineva päritoluga üksikmotiividest kinnistus juba varakult mosaiigitaoline tervikpilt, mida tahame siin skitseerida, pidades silmas erinevusi ja pingeid. Jumala käskiv sõna annab märku teeleminekuks. Peaingel annab selle käsu edasi häälega, mis kajab piksena läbi universumi (1Ts 4:16; vrd Ilm 6:1; 7:2). Taevatähed kaotavad korrapärasuse (Mk 13:24j; vrd Ilm 16:18). Taevas avaneb, ilmub Inimese Poja tunnusmärk.[11] Kõlab trompetiheli (Saalomoni psalmid 11:1; 4Esr 6:23; Aabrahami apokalüps 31; Kaheksateist palvet 10; Mt 24:31; 1Ts 4:16; 1Kr 15:52; Didache 16:6). Pühad tõusevad üles haudadest ja ühinevad elusolevate kristlaste hulgaga (Tn 12:1j; Mk 13:27; 1Ts 4:16j; 1Kr 15:23; Jh 5:25; Didache 16:6j). Nüüd toimub Inimese Poja kiirgav ilmumine (Kl 3:4; Hb 12:14; 1Pt 4:13; 5:1). Ta tuleb taeva pilvedel oma aulisuse säras, ümbritsetuna inglitest (Tn 7:13; 4Esr 13:2jj; Mk 13:26; 14:62; Mt 24:26; 2Ts 1:7; Didache 16:7[12]). Ülestõusnud ja alles elavad Kristuse tunnistajad tõstetakse üheskoos pilvedele pidulikult vastu võtma Kyrios’t [Issandat]. Antiiksed linnaelanikud võtsid saabuvat valitsejat vastu suure kaaskonnaga. Juubeldavate hüüetega võtsid Jeruusalemma elanikud esimesel advendipäeval vastu Taaveti poega ja päästjat. Terve eluaja on Kristusele ustavad ristiinimesed oodanud päästekuninga saabumist taevasest riigipealinnast (Fl 3:20j; vrd Mt 25:1.6). Nüüd nad jätavad maha Civitas terrena väravad, et juhtida Civitas Dei valitseja triumfirongkäigus maisesse linna.
Kristus tuleb maailma, kus valitseb Antikristus. Selle tõttu on parusia-draama[13] lõppvaatuseks paratamatult jumalavaenulike jõudude alistamine. Tn 7:11jj järgi Jumal ise, noorema apokalüptika põhjal Inimese Poeg likvideerib maailmariigi (Etioopia Eenoki raamat 46:4jj; 51:2j; vrd 90:37; 4Esr 13:3jj). See noorem vaateviis mõjutab hiljem algristikogudust. Sest kui Lk 19:27 vürst jõuab oma riiki, siis ta hüüab: «Aga need mu vaenlased, kes ei tahtnud mind kuningaks, tooge tänna ja tapke nad ära minu ees.» Nõnda toimisid Lähis-Ida võidukad valitsejad (vrd Pr 17). Nõnda talitab Inimese Poeg (vrd 2Ts 1:7jj; 2:8; Fl 2:10j; 3:21; Ef 1:21j). Kõige suurejoonelisemalt kirjeldab Ilm tulevase Kristuse sõjakäiku. Seitsmenda ja viimase pasuna fanfaariheli kuulutab juba (Ilm 10:7; 11:15jj) Kristuse avalikku võimuhaaramist. Salmist 17:4 kuuleme kuningate kuninga ja isandate Issanda ning äravalitute võidust Civitas Diaboli ühendatud jõudude üle. Salmis 19:11j avaneb taeva värav ja kuningate kuningas ratsutab välja valge hobuse seljas, et võidelda Antikristuse ning selle sõjaväega (vrd 3Mak 3:25). Tema nimi on «Jumala Logos» ja tema suust väljub terav mõõk (vrd Pr 10). Taeva sõjaväehulk ratsutab tema järel. Antikristus kutsub kokku maailma kuningad ning kogub nende sõjajõud viimaseks lahinguks (vrd Septuaginta Ps 2:2; 4Esr 13:5jj). Ta kaotab võitluse ning uputatakse ühes kõigi valeprohvetitega põlevasse väävlimülkasse lõplikult (vrd Tn 7:11; Etioopia Eenoki raamat 90:25). Tema kõrgeim väejuht Saatan aheldatakse ning suletakse sügavikku (Ilm 20:2j) Nüüd on lõppenud deemonliku maailmavalitsemise ajajärk (vrd Lk 4:6). Nüüd on kõik maailma riigis Kyrios’e käes!
Katkendeid Ethelbert Staufferi «Uue Testamendi teoloogia» (Die Theologie des Neuen Testaments, Stuttgart, 1948) eestikeelsest käsikirjalisest tõlkest (Torma, 1985). Teksti on toimetatud, kohandatud ja kommenteeritud siinsel veebilehel avaldamise tarvis.
[1] Clemensi esimene kiri, LXI, 1–2: «…anna, Issand, tervist, rahu, üksmeelt, kindlust, et nad toimetaksid sinu poolt neile antud juhiametit laidetamatult. Sest sina, taevane valitseja, ajastute kuningas, annad inimesepoegadele kirkust ja au ja võimu nende üle, kes on olemas maa pääl. Sina, Issand, juhi nende meelt ilusat ja sinu ees meelepärast mööda, et nad, toimetades rahus ja lahkuses jumalakartlikult sinu poolt neile antud võimu, leiaksid sinu heldena.» Uku Masingu tõlge, väljaandes: Apostlikud isad. Kreeka keelest tõlkinud ja kokku seadnud Kalle Kasemaa. Kommentaarid ja märkused Anne Kull. Tallinn, Eesti keele Sihtasutus, 2002, lk 45. Toim. märkus.
[2] Sellest varutingimusest vaikib Paulus Rm 13. Selle tõttu paistab Rm 13:2, nagu nõuaks kuulekus Jumala vastu igal juhul tingimusteta kuuletumist ülemustele ega lubaks mingisugust kuuletumisest keeldumist. See vaikimine torkab seda enam silma, kuna Paulus mitte sugugi ei alahinnanud – nagu väidetakse – konfliktivõimalusi impeeriumi ja Kristuse kiriku vahel, vaid kõneleb tihedas kontekstis laimukõnedest ja tagakiusamistest Roomas (1Pt 2:13jj põhjal kuuluvad Rm 12:14jj ja Rm 13:1jj ühte). Igatahes on algristikoguduse ajalugu selle eest hoolitsenud, et reservatsioon riigivõimu apoteoosi vastu unustusse ei vajuks. Autori märkus (lühendatult).
[3] Püha Polykarpose martüürium, VIII, 2: «Ja talle tulid vastu rahukohtunik Herodes ja selle isa Niketes, kes teda vankrile pannes (ja) tema kõrval istudes veensid, öeldes: «Mis on ju halba öelda «Issand keiser» ja ohverdada sellele, teha (kõike) järgnevat ja (sel kombel) pääseda?» Esmalt ju ei vastanud ta neile; kui nad aga jätkasid, ütles ta: «Ma ei kavatse teha, mida te mulle soovitate.»» Vt ka IX, 2, kus prokonsul veenab Polykarpost Kristust salgama: «Vannu keisri õnne(jumalate) nimel, muuda meelt… Vannu, ja ma lasen sind vabaks; sajata Kristust». Apostlikud isad, lk 169. Toim. märkus.
[4] Ignatiose kiri Rooma kogudusele, V, 3 «Tuli ja rist, metsloomade karjad, katkilõikamised, tükeldamised, kontide laialipillutamised, liikmete äraraiumine, kogu keha lömastamine, saatana kurjad nuhtlused tulgu minu üle, kui vaid saavutan Jeesuse Kristuse»; VII, 1: «Selle ajastu valitsejal on nõuks mind (endale) riisuda ja rikkuda mu Jumalasse suunatud meelt. Seepärast ärgu ükski teie hulgas olijaist aidaku teda; pigem saage minu omaks, see on Jumala (omaks). Ärge kõnelege Jeesusest Kristusest, ihaldades ju maailma.» Apostlikud isad, lk 129. Toim. märkus.
[5] Vt nt Polykarpose martüürium XII, 2: «Kui heerold siis seda oli öelnud, karjus kogu paganate ja juutide hulk suure häälega: «Tema on Aasia õpetaja, kristlaste isa, meie jumalate hukutaja, kes paljusid õpetab mitte ohverdama ja kummardama.» ja seda öeldes nad hüüdsid ja nõudsid asiarh Philipposelt, et ta laseks Polykarpose peale lahti lõvi.» XVIII, 1: «Kui nüüd sõjapealik nägi juutide tekitatud tüli, põletas ta tema, pannes ta (tuleriida) keskele, nagu neil oli kombeks.» Apostlikud isad, lk 170, 173. Toim. märkus.
[6] Polykarpose martüürium II, 3: «Ja Kristuse armule meelt suunates põlgasid nad ära maised piinad, ühe tunni läbi end igavesest karistusest lahti ostes. Ja ebainimlike piinajate tuli oli neile jahutuseks. Sest neil oli silme ees igavesest ja mitte iial kustuvast tulest pääsemine, ja südame silmadega vaatlesid nad püsima jääjaile tallele pandud hüvesid…» XI, 2: «Polykarpos aga ütles: «Ähvardad (mind) tulega, mis põleb (ainult) tunni ja peagi kustub; sest sa ei tunne tulevase kohtu ja igavese karistuse tuld, mis jumalakartmatuid ootab».» Apostlikud isad, lk 166–167, 170. Toim. märkus.
[7] Barnabase kiri, IV, 3: «Täielik pahandus on ligi jõudnud, millest on kirjutatud, nagu Eenok ütleb.» Apostlikud isad, lk 70. Toim. märkus.
[8] Didache ehk Kaheteistkümne apostli õpetus, XVI, 4: «Sest ülekohtu kasvades nad vihkavad üksteist ja kiusavad taga ja annavad ära, ja siis ilmub maailmaeksitaja kui Jumala poeg ja teeb tunnustähti ja imetegusid, ja maa antakse tema kätte, ja ta teeb õelusi, mida veel iialgi igavikust peale pole sündinud.» Apostlikud isad, lk 212. Toim. märkus.
[9] Barnabase kiri, IV, 5: «Nõndasamuti sama (asja) kohta ütleb Taaniel: Ja ma nägin neljandat metslooma, tigedat ja tugevat ja kurjemat maa kõigist loomadest, ja kuidas temast tõusid kümme sarve ja nendest väike kõrvalsarv, ja kuidas see ühekorraga alandas kolme suurt sarve (Tn 7:7j)». Apostlikud isad, lk 70–71. Toim. märkus.
[10] Didache, XVI, 5: «Siis läheb inimeste maailm katsumistulle, ja paljud pahanduvad ja lähevad kaotsi. Need aga, kes on püsinud usus, päästetakse neetu enda poolt.» Apostlikud isad, lk 212. Toim. märkus.
[11] Didache XVI, 6: «Ja siis ilmuvad tõe tunnustähed, esmalt avanemise märk taevas, siis pasunahääle märk ja kolmandaks surnute ülestõusmine.» Apostlikud isad, lk 212. Autori ja toim. märkus.
[12] Didache XVI, 7–8: «Tuleb Issand ja kõik pühad koos temaga. Siis näeb maailm Issandat tulemas taeva pilvedel.» Apostlikud isad, lk 212. Toim. märkus.
[13] Kreeka k parousia – tulemine; mõeldakse Kristuse teist tulemist aegade lõpul. Toim. märkus.


Nigel Farage kaalub Ühendkuningriigist lahkumist, kuna ei saa seal omada pangakontotBrexiti üks peamisi arhitekte Nigel Farage avaldas, et talle teatati tema kauaaegsete pangakontode sulgemisest. Kuna tal ei ole õnnestunud ka seitsmes teises pangas uut kontot avada, siis kaalub ta nüüd Ühendkuningriigist lahkumist. Ta on veendunud, et see on pankade kättemaks Brexiti eest.
Brexiti eestvedaja, endine poliitik ja praegune saatejuht Nigel Farage andis Twitteri vahendusel teada, et pank, mille kliendiks ta on olnud alates 1980. aastast, on nüüd otsustanud tema pangakontod sulgeda.
The establishment are trying to force me out of the UK by closing my bank accounts.
I have been given no explanation or recourse as to why this is happening to me.
This is serious political persecution at the very highest level of our system.
If they can do it to me, they… pic.twitter.com/O4xQ1h79ub
— Nigel Farage (@Nigel_Farage) June 29, 2023
"Ma olen viimased paar kuud elanud millegagi, mis võib põhjapanevalt mõjutada minu tulevast karjääri ning isegi seda, kas mul on võimalik jääda siia riiki elama," rääkis Farage.
Ta selgitas, et on olnud sama panganduskontserni klient alates aastast 1980. Tal on nende juures olnud nii oma isiklikud kui ka ärikontod. Viimastel aastatel on avanud ta konto nende harupanga juures. Ta lisas, et tegemist on suure ja prestiiže panganduskontserniga, kuid ta ei ole valmis veel nende nime avaldama.
"Ma sain mõne kuu eest telefonikõne, milles öeldi, et me sulgeme teie kontod," jätkas ta.
"Ma küsisin miks, kuid mingit põhjust ei antud. Mulle öeldi, et mulle saadetakse kiri, milles seletatakse kõik ära. Üks kiri saabus ning selles öeldi lihtsalt, et me sulgeme teie kontod… me tahame selle viia lõpule kuupäeval, mis on nüüd kohe kätte jõudmas."
Farage'i sõnul ei osanud ta esmalt sellele hästi reageeridagi. Ta esitas kaebuse ja saatis e-kirja ka panga esimehele. Seejärel helistas talle üks "lakei" ning andis teada, et see olevat olnud äriline otsus, kuid Farage ei usu seda hetkekski.
Seejärel otsustas ta, et tal tuleb endale lihtsalt uus pank leida, kuid seni ei ole tal õnnestunud üheski uut kontot avada:
"Ma olen tegelikult käinud seitsmes pangas ja küsinud neilt, kas ma saaksin nende juures avada isikliku ning ärikonto ning vastus on iga kord olnud eitav."
Tema sõnul ei ole tema tegevuses midagi tavatut – sissetulevad ja väljaminevad maksed on iga kuu üsna samasugused. Samuti on tal enda sõnul üsna palju rahalisi vahendeid oma ärikontol, mis peaks olema kasulik ka panga jaoks.
"Seega, miks see minuga juhtub?" küsib ta endalt.
Üheks selgituseks peab ta seda, et mõned aastad tagasi võttis Euroopa Liit kasutusele sellise määratluse nagu "riikliku taustaga isik" ehk PEP (politically exposed person).
Farage selgitab, et see määratlus võib hõlmata igaüht alates peaministrist kuni kohaliku volikogu liikmeni ning selle kasutusele võtmise põhjenduseks oli võitlus altkäemaksude ja korruptsiooni vastu, millega ta ka mingil määral nõustub.
"Kuid see on kõik ju tõlgendamise küsimus. Ning mida pangad väidavad, on see, et hallata riikliku taustaga isiku kontot suurendab nende nõuete täitmisega seotud kulusid," selgitas Farage.
Tema sõnul on lootust, et seda Euroopa Liidu määratlust, mis võeti kasutusele ka briti seadustes, võidakse mingil määral lõdvendada.
Ta rõhutab aga, et iga pank või mõni muu organisatsioon saab valida kuidas "riikliku taustaga isiku" tähendust tõlgendada ning kas avada neile konto või mitte.
"Minu teada ei ole kellegagi poliitika maailmas käitutud nii nagu minuga," lisas Farage.
"Kuid vaadake, pangad on selles riigis ka ise osa suurtest korporatiivsetest struktuuridest – need on organisatsioonid, kes ei tahtnud, et Brexit aset leiaks ning ma leian, et minu puhul ei andesta korporatiivne maailm mulle ilmselt kunagi, kuna nad teavad, et kui ma ei oleks teinud seda, mida ma tegin tuhandete inimeste abiga meie "rahvaarmees", siis ei oleks kunagi olnud referendumit ega ammugi võitu."
"Mina olen see, kes peab kandma seda süüd," nendib ta.
Seega teiseks põhjuseks, miks ta ei saa endale pangakontot avada on briti institutsioonidest tulenev eelarvamus.
Kolmanda põhjusena toob ta välja alusetu süüdistuse nagu oleks ta saanud suuri rahasummasid Venemaa valitsuselt. Farage kinnitab, et tegelikult ei ole ta aga saanud sentigi ühestki allikast, millel võiks olla isegi mingi seos Venemaaga.
Farage nõudis ka vabandust Briti parlamendisaadikult Sir Chris Bryantilt, kes selle alusetu süüdistuse esitas, kuid siiani tema ees vabandatud ei ole.
Ta usub, et see süüdistus võib olla samuti osa probleemi põhjusest.
Farage on palganud ka ühe juhtiva Londoni õigusbüroo, et saada päringute teel selgust selle osas, mida talle rahvusvaheliste agentuuride ja tema senise panga poolt ette heidetakse.
"Kuid mõelge sellele – ilma pangakontota muutute te sisuliselt mitte-isikuks. Teid ei ole tegelikult olemas. See meenutab 20. sajandi keskpaiga kõige hullemaid režiime – olgu need siis Venemaal või Saksamaal – te lakkate sõna otseses mõttes olemast isik."
Farage lisab, et erinevalt varasemast ajast ei ole teil praegu ka enam õigust pangakonto omamisele.
Ta küll mainib, et mõne finantstehnoloogia ettevõtte kaudu oleks tal võimalik raha vastu võtta või makseid teha, mis aitaks teda mingil määral hädast välja, kuid kuna tegemist pole siiski pangakontoga, siis ei saa ta näiteks teenida intressitulu oma hoiustatud raha pealt ning ta ei saa laenata raha ega võtta eluasemelaenu, kui tal peaks selleks soov tekkima. "Seda keelatakse mulle täielikult," nendib ta.
"Mul ei oleks deebetkaarti, mis on otseselt seotud minu kontoga. Ma ei saaks tegelikult eksisteerida ja funktsioneerida kaasaegses 21. sajandi Suurbritannias," võtab Farage oma olukorra kokku.
"Ma hakkan mõtlema, et ehk on elu Ühendkuningriigis muutunud nüüd täielikult elamiskõlbmatuks, kuna minu suhtes on nii palju eelarvamusi," nendib ta lõpetuseks.
Toimetas Martin Vaher


RIA kutsub kampaaniaga IT-vaatlikkust testimaTALLINN, 3. juuli, BNS – Riigi Infosüsteemi Amet (RIA) pöörab juulis küberteadlikkuse tõstmise kampaaniaga tähelepanu küberruumis valitsevatele ohtudele, mille tõttu ettevõtted ja inimesed võivad jäävad ilma olulistest andmetest, kontodest ja rahast.  Kampaaniaga kutsutakse inimesi üles oma harjumuspärast käitumist teadlikumalt jälgima ning testima oma IT-teadmisi www.itvaatlik.ee/test lehel.
RIA analüüsi- ja ennetusosakonna juhi Märt Hiietamme sõnul on muutunud teated sellest, kuidas keegi on jäänud internetis ilma oma rahast, igapäevaseks. "Need summad ei ole väikesed, ulatudes teinekord tuhandete eurodeni. Kahjuks teevad inimesed oma hooletuse või teadmatusega tihti küberkurjategijate elu väga palju lihtsamaks. Oleme mitme aasta vältel näinud, et suurem teadlikkus küberruumis varitsevatest ohtudest aitab kaitsta nii inimest ennast kui ka terveid süsteeme,” ütles Hiietamm. Alates juunist on kõigile kättesaadav küberteadlikkuse test veebilehel www.itvaatlik.ee/test. Praktiliste õppevideote abil selgitatakse, kuidas ennast levinumate küberohtude eest kaitsta ning enda teadmisi saab proovile panna läbides 12 küsimusega testi. Test on jõukohane kõigile, ka neile, kes igapäevaselt internetis ei toimeta.  “Paljud pettused ja muud küberintsidendid oleks olemata, kui inimesed järgiks küberhügieeni põhireegleid. Just nende selgitamiseks ja kinnistamiseks ongi videod ja test mõeldud,” sõnas Märt Hiietamm.
Kampaania kestab 4. augustini ning kampaania sõnumeid kohtab nii tänavapildis kui ka meediakanalites. Lisaks stardib esmaspäeval ka kümneosaline küberturvalisuse saatesari nimega „Ohtlik klikk“, mis läheb igal esmaspäeval eetrisse Kuku Raadios. Saatesarja eesmärk on teavitada elanikke ohtudest ja murekohtadest küberruumis ning isiklikust vastutusest küberintsidentide ennetamisel ja tagajärgedega tegelemisel.  Tänavu esimese viie kuuga registreeris RIA ligi 550 õngitsuslehte, mille kaudu petavad kelmid inimestelt välja pangakaardi andmeid ja PIN-koode. Lisaks registreeris RIA ka ligi 1200 intsidenti, millel oli mõju andmete või infosüsteemide konfidentsiaalsusele ja käideldavusele, ning tuvastas ka ligi 5000 seadet, mis oli pahavaraga nakatunud.
Tallinna toimetus, +372 610 8814, sise@bns.ee
Baltic News Service