Võimumäe vanad ja nooredIga erakonna olevik ja tulevik on tema demograafilise koosseisu peegeldus.Mida teha jonniva Karlssoniga, kes ajab lihapallide õiglase jaotamise korral mokad torru ja teatab „Mina niimoodi ei mängi!“? Eks teda tule mõista ja talle ebaõiglaselt suur osa lihapalle anda. Nii igatahes tegi läinud nädalal kogunenud Keskerakonna volikogu, kui otsustas häältega 75 : 74 erakorralist kongressi mitte kokku kutsuda, sest vastasel korral ähvardas lapsikult ja otse põhikirja vaimu vastaselt koosolekule eritingimusi seadnud esimees erakonnale aasta pärast analoogideta juhtimisteenust enam mitte pakkuda. Mis see oli? Oma asendamatuses veendunud tsaari streik? Või võimetus aru saada, mida on öelnud valijad?Soovmõtlemine nii erakonna liikmete kui ka vaatlejate hulgas võimaldab uskuda, et igale langusele järgneb tõus ja nüüd saab ainult paremaks minna, sest põhi on käes. Praeguse Keskerakonna suremise eod, mis võrsunud nii rahvuslikus kui ka vanuselises pinnases, on siiski erakonna demograafilisse passi sisse kirjutatud juba aastate eest. Kui ühel rahvakoosolekul enne 2019. aasta valimisi palusin Jüri Rattal kommenteerida, millal läheb talle alluva erakondliku noorsoo emakeelelist koosseisu arvestades see seltskond sisemises asjaajamises üle vene keelele, suvatses ta solvunult ja raskelt ohates kosta vaid: „Miks on maailmas nii palju vihkamist!“ Vastus seegi.Pakkusin läinud aasta oktoobrikuises raadiokommentaaris: „Paistab, et Jüri Ratta viimane tööpäev Eesti poliitikas ja pidulik ärasaatmine sellelt areenilt toimub 5. märtsil. Kas ta läheb koos erakonnaga või ilma, ei ole enam tema valida.“ Päris nii ei läinud, sest kangelane ei saanud valimistulemuse sõnumist aru, otsustas erakonna agooniat, aga seda kindlamat hääbumist või lõhenemist venitada ning endale veel aastakeseks tähtsa ametikoha kombineerida, pidades ise seda suureks poliitiliseks kavaluseks ja tarkuseks.Eestis on erakondade liikmete nimekirjad avalikud. On isegi pisut imelik, et seal sisalduvat teavet kasutatakse erakonnapoliitika analüüsimisel nii vähe. Mõne magistritöö jagu mõtisklemist oleks siin kindlasti, mis sest, et registris on vaid inimese nimi, sünniaeg ja erakonda astumise aeg. Needki andmed võimaldavad teha järeldusi või vähemasti püstitada hüpoteese, mida muude allikate toel kontrollida. Nagu joonistelt näha (andmed seisuga 17. IV 2023), erinevad Eesti erakonnad vanuselise koosseisu poolest märkimisväärselt. Ka liikmete arvult: vanemad erakonnad veavad seniajani kaasa kunagise värbamisvõidujooksu taaka, nooremates on liikmeid kümme korda vähem, kuid ilmselt on tegu teadliku valikuga. Mida rohkem on erakonnas liikmeid, seda enam on ka erakonna juhid näoga liikmete, mitte valijate poole. See ei ole edu võti.Nagu viimased valimised hästi kinnitasid, ei kehti enam reegel, et suurem liikmeskond toob tingimata rohkem hääli, sest iga liige suudab ju kümmekond sõpra-sugulast ikka ära veenda. Ja liige pingutab, sest erakond lubab just tema eest hoolitseda. Keskerakonna ligi 14 000st liikmest on pensioniealisi 40% ja see on ka vastus küsimusele, miks erakond nii fanaatiliselt muudkui pensione suurendada soovib. Hoolitsus oma liikmete eest ennekõike!Kuid eakate suur osakaal liikmeskonnas ei ole ainult Keskerakonna mure, ligikaudu sama häda varjutab ka EKRE ja sotsiaaldemokraatide tulevikku. Loodus nõuab millalgi oma ning vikatimees viib paari kümnendiga tubli kolmandiku nende erakondade liikmetest. Isamaa, Reformierakond, aga eriti Parempoolsed ja Eesti 200 ei kanna ligilähedaseltki sama suuri loomulikke kaotusi.Liikmeskonna enamuse paiknemine elukaarel seletab üsnagi hästi Reformierakonna poliitilisi eelistusi, vähem kehtib see Isamaa puhul, mis annab alust oletuseks, et kurjad kuuekümnesed on seal võimu kaaperdanud ning sisedemokraatia tervis pole just parim. 1980ndatel sündinute ebaproportsionaalselt suur osakaal ei pruugi aga 30 aasta pärast tähendada midagi head, vaid hoopis stagnatsiooni ja raugastumist ka Reformierakonnale ja Eesti 200-le. Määravaks saab, kas ja kuidas suudab erakond noortele ahvatlev olla ja neid ühiskondlikult aktiveerida, kasutamata senist haudejaamade ja süütalastekogude mudelit.Järelkasvuga on hädas kõik erakonnad peale noorimate: kuni 30aastaste liikmete osakaal jääb neis vahemikku 3-5%. Noorte värbamine on aina keerulisem, sest ka korruptiivseima mainega erakond ei riski enam tubli parteilise noortetöö eest lubada, pealegi katteta, tulevikus tulusat ja mativõtuõigusega ametikohta kuskil omavalitsuse süsteemis.Uute liikmete värbamisest ei ole keegi päriselt loobunud, kuid erakonnastunud elanike koguarv kahaneb sammuga umbes tuhat liiget aastas, hoolimata sellest, et juurde tuleb uusi erakondi ning EKRE liikmeskond kasvab. Kahe seni suurima, Kesk- ja Reformierakonna värbamistulemusi võrreldes peab aga nentima, et nende elujõus on erinevusi. Viimase aasta jooksul on Keskerakonnaga liitunud 222 ja Reformierakonnaga 195 inimest. Keskerakonna saagis on kuni 30aastasi 40 ja Reformierakonnas 61, pensioniealisi aga vastavalt 66 ja 16. Kumma aastakäik kestab kauem?Uued on üks lõige, noored teine ja viimases pakub põnevat mõtlemisainet sooline jaotus (vt joonis). Naisenamusega noorsugu on Reformierakonnal, sotsidel ja rohelistel, muudes erakondades valitseb noorte meesliikmete ülekaal. See tähendab, et kümnendi pärast võtavad valimiseelses teledebatis omavahel mõõtu tõenäoliselt Reformierakonna naine ja EKRE mees. Kummal pool aga on ses olukorras rohkem tarkust, kumb on pehme, kumb karm, kumb andmepõhine, kumb emotsionaalne? Vastuse leiab kõrghariduse statistikast, mis näitab juba aastaid stabiilselt kraadihariduses suhet 3 : 2 naiste kasuks.Aga ikkagi, miks peaks just Keskerakond olema see õnnetu järgmine areenilt lahkuja, kes kantakse erakonnakalmistule, kuhu kolmekümne vabadusaasta jooksul on juba maetud paarkümmend erakonda? Põhjuse sõnastas varjamatult trooninõudleja Mihhail Kõlvart, kui märkis, et läinud valimistel ei töötanud kaubamärk kandidaatide heaks, vaid vastupidi. Loogiline, et kasutu kaubamärk hüljatakse, nagu ka aina väiksema kasuteguriga, kahanev eestikeelse põlisrahva hulgast pärit liikmes- ja valijaskond.Kuni 40aastaste Keskerakonna liikmete seas on nimede järgi (ja seega eksimisveaga) otsustades ligikaudu 65% mittepõlise päritoluga Eesti kodanikke. Seda, kui hästi või halvasti lõimunuid ja millise kodukeelega, peaks eraldi uurima. See ei ole hinnang, vaid nending. On loomulik ja õige, et need inimesed valivad varem või hiljem endale ka uue, ausama ja usutavama kaubamärgi.Parteilises andmekaevus on veel palju valgustavat, mis peab oma korda ootama. Ühtlasi soovin palju õnne, jätkuvat aktiivsust parteitöös ning edu poliitilises enesekehtestamises kõigile 251-le erakondlasele, kel vanust 93 või enam aastat."Mida rohkem on erakonnas liikmeid, seda enam on ka erakonna juhid näoga liikmete, mitte valijate poole."ÄriregisterKAAREL TARAND


Kirill Serebrennikov: Venemaalt ärasõiduks valmistati mind põhjalikult ette„Sõda, mille Venemaa Ukrainas valla päästis, on maailmas valu ja ebaõigluse hulka mitmekordistanud,“ ütleb praegu Berliinis resideeriv tuntud vene režissöör Kirill Serebrennikov.Kirill Serebrennikov (53) on maailmakodanik. Lavastaja, kes nullindatel korraldas Vene teatris revolutsiooni ja pani filmiäri plahvatama, kui pidas vaatajaga dialoogi uues kinokeeles, ei saanud võimude tähelepanu mitte äratada. Sõltumatus ja vabadus olid totalitaarses ühiskonnas täiesti vastuvõetamatud. RusDelfi palvel vestles Kirill Serebrennikoviga Maria Bezruk.■ Viimati kohtusin sinuga Moskva kohtus, kui repressiivmasinavärk püüdis sind lömastada ja samal ajal loomeintelligentsi riismeid hirmutada. Nüüd on kõik möödas. Kuidas sa ennast nüüd Berliinis olles tunned?Olen praegu Euroopas, suhtelises ohutuses, kuid ärevuse ja meeleheite tunne ei ole möödas, sest mõtlen kogu aeg ainult sellest, et Kiievi esimestest pommirünnakutest on möödas üle aasta, aga sõda pole ikka veel läbi.■ Kas sinu arvates on olemas ühiskondliku arvamuse ja protesti jõud? Inimesed tulevad tänavatele või kohtutesse, astuvad avalikus ruumis välja ohvrite toetuseks või protesteerivad sõja vastu. Kas see humanitaaride kogukond on võimeline võimule vastu hakkama, teda maha suruma, olukorda muutma? Kuivõrd on see praegusel Venemaal võimalik? Kas sinu puhul aitas kohtuistungitel käinud inimeste toetus olukorda lahendada või oli asja lõpptulemus tähtsates kabinettides ette ära otsustatud?Kui inimesed tulid kohtuistungitele, astusid tänavatel mulle ligi ja ütlesid: „Kirill, me oleme teiega, me usume, et te ei ole süüdi,“ siis oli see nii isiklikult minu kui ka meie, kogu teatri jaoks tohutult tähtis. Tundsime, et me pole üksi, meid usutakse, meid toetatakse. Toetus, millest sa praegu räägid, oli meile vajalik, et ellu jääda, mitte laguneda laiali kokkupõrkest selle süsteemiga, mis on seadnud eesmärgiks sinu hävitamise. Tahame kõik uskuda sellesse, et tõde võib võidule pääseda, et õiglus on olemas, et meie osalus võib midagi muuta. On ju nii? Seejuures olen ma kindel, et kõik protokollid ja kohtuotsused olid varem valmis kirjutatud, neid sobitati langetatud otsusega. Ja meisse uskuvate inimeste osavõtt - siiras, südamlik, ehe - langetatud otsuseid kahjuks ei mõjutanud. Kohtus öeldi meile põhimõtteliselt otsesõnu: „Kõik need teie aktsioonid, kõik need teie kirjad, kõik need teie rahvusvahelised protestid ei mõjuta mitte midagi, need on õhuvõnked, raisatud aeg.“ Sõja vastu või poliitvangide toetuseks on vaja sõna võtta, see n-ö soojendab neid, kuid kahjuks Vene võimu, mis inimesi represseeris või alustas sedasama sõda, sellega mõjutada ei saa. Ühiskondliku arvamuse jõud eksisteerib seal, kus eksisteerib tegelik poliitika.2011.-2012. aastal seisime Bolotnaja väljakul ja Sahharovi prospektil valgete lintidega ning püüdsime teistele venemaalastele selgeks teha, et nood riigiduuma valimised on ebaausad ja nii ei tohi olla. Me kõik karjusime, et järgmine samm on diktatuur ja repressioonid. Meid peeti linnahulludeks, nüüd istub kogu Vene opositsioon vangis, valimised on fiktsioon, kohtusüsteem hävitatud.Meedia ei tööta: ühed väljaanded suleti, teised osteti [üles]. On tohutult suur repressiivsüsteem, millesse tambitakse miljardeid ja mis kaitseb võimu. Venemaa muutub üha militaarsemaks riigiks. Ühiskond on taas hirmust haige, õitsele on puhkenud koputamine, pealekaebamine ja vastastikune usaldamatus.Iga autoritaarset tüüpi võimu eesmärk on lõhestada ühiskond, ässitada inimesed teineteise vastu, külvata kaost, mida tavainimene nii väga kardab, ja selle abil valitseda. Selline võim tahab, et inimene tunneks ennast täiesti üksikuna, vaakumis, et ta jääks üksipäini oma mittenõustumise või kahtlusega, et ei julgeks hirmu tõttu kellegagi seda jagada ja seda arutada. Mäletad sa neid Aschi eksperimente, milles lastele näidati näiteks valget ruutu ja öeldi, et see on must? Kõik leppisid kokku, et nõustavad sellega, aga ühele lapsele seda ei öeldud. Ja lõpuks see laps, nähes, et kõik väidavad selle ruudu olevat musta, ütleb: „Jah, ruut on must.“ Praegu toimub see eksperiment edukalt Venemaal, ainult et lapse asemel on seal propagandameedia mahitusel kogu ühiskond.Inimestel on keelatud pidada sõda sõjaks, neid on sunnitud uskuma, et mitte Venemaa ei tunginud Ukrainasse, vaid vastupidi.■ Juba mitu aastat enne täiemahulise sõja algust olid Venemaa kultuurikogukond ja intelligents eraldunud. 2022. aasta osutus kunstiinimeste jaoks keeruliseks katsumuseks ja paljud võtsid kahjuks vastu uued mängureeglid, ent mõned kaitsevad lausa avalikult sõjalist agressiooni.Loomeinimesed on individualistid, nende jaoks on vist loomulik olla eraldatud. Aga loomuvastane on olla kurt ja osavõtmatu, kui ühiskonnas on toimunud katastroofilised muutused ja kui see tuleneb kurtusest ja pimedusest. Osutuda ahnusest ja argusest konformistiks on lausa kuritegelik. Kuigi palju üliväärikaid inimesi ei kartnud seejuures muutuda äratõugatuks ja kaotada sõna otseses mõttes kõik. Ma räägin nii nendest, kes ära sõitsid, kui ka neist, kes jäid Venemaale, sest mitte kõik ei saa eri põhjustel otsustavalt ja mingis mõttes pöördumatult oma saatust muuta, kolides teise riiki. Kuid see ei tähenda, et nad on sõja poolt, üldse ei tähenda.■ Praegu on Venemaal keelatud esitada avalikult protesteerivate muusikute teoseid, näitlejaid vallandatakse teatritest, Venemaalt lahkunud lavastajate filme ekraanidel ei näe. Venemaal on keelatud näidata ka sinu filmi „Tšaikovski naine“, mille esilinastus toimus Cannes'i filmifestivalil. Milliseks on kujunenud selle saatus välismaal?Välismaal läheb õnneks väga edukalt. Prantsusmaal teenib film head raha. Järkjärgult tuleb see ekraanidele kogu maailmas, Brasiiliani välja, kus filmile tehti palju reklaami. Minu suhtlusvõrgustikud on täis minu jälgijate küsimusi linastuse kohta Venemaal. Vastan nii: filmi „Tšaikovski naine“ linastus on võimatu tsensuuri tõttu ja sellepärast, et Venemaa kultuuri valitsevad eriteenistuste n-ö hungveipingid. Need on need, kes koostavad nn stopp- ja musti nimekirju ning söövad näitlejanna Lija Ahhedžakovat välja teatrist, kus ta on töötanud viiskümmend aastat.■ Kindlasti keelatakse ka sinu järgmine film Venemaal ära, sest see jutustab NSVL-is keelatud pagulaskirjanikust. Millises staadiumis on töö filmi „Limonov. Ballaad Editškast“ kallal?Praegu käib montaaž. Sellest tuleb filmikoomiks, mis on loodud Emmanuel Carrere'i eluloolise romaani „Limonov“ ainetel. Sellest tuleb justnimelt raamatu ekraniseering, mitte Limonovi eluloofilm. Eddie't mängib fenomenaalne Briti näitleja Ben Whishaw, keda laiem publik teab filmist „Parfüüm“ ja Q-na Bondifilmidest. Film tuleb inglise keeles, kuigi tegelikult on see Itaalia film mitme Euroopa investoriga. Limonovi suurimat armastust Jelena Štšapovat mängib Viktoria Mirošnitšenko ja ta teeb seda suurepäraselt.■ Fantastilise Viktoria Mirošnitšenkoga kaotas Venemaa veel ühe ainulaadse ande. Millisena näed sa Venemaa tulevikku? Millal kaotab Venemaa tuhandeid intellektuaale ja samasuguse kergusega saadab surma oma kümneid tuhandeid kodanikke?Sõda, mille Venemaa Ukrainas valla päästis, on suitsiidne. Iga uue selle sõja päevaga ei tapa Venemaa mitte ainult sõltumatu naaberriigi kodanikke, vaid ka ennast, oma tulevikku. Korda saadetule järgneb möödapääsmatu kättemaks. Varem või hiljem, aga järgneb. 21. sajandil ei saa lihtsalt võõrast maad anastada. See on kuritegu. Ei saa karistamatult inimesi tappa ja pühkida linnu maapinnalt. Ei tohi tappa inimesi. Ei tohi inimesi mõrvariteks muuta.Kas võimuvahetuseks ja režiimi langemiseks on eeldusi? Kas sinu arvates on liikumisi või poliitilisi liidreid, sealjuures nn vene välismaa hulgas, kes on võimelised ajaloo kulgu muutma ja Venemaa kuristikust välja kiskuma?Ma ei usu, et sõda režiimi langemiseni viib. See on liiga paljudele võimuesindajatele praegu kasulik. Enamgi veel, neile on kasulik, et see kestaks ja kestaks, sest igavene sõda aitab neil igavesti võimust kinni hoida. Mäletad Anderseni muinasjuttu varjust? Seal asus vari oma peremehe asemele. Nii ka Venemaa võim, mis peaks olema kõigest rahva vari, peab ennast juba üsna ammu olukorra peremeheks, maa soolaks. Ja pole kedagi ütlemas maagilist lauset „Vari, tunne oma kohta!“. Ühed on nimetatud rahva vaenlasteks ja pagendatud, teised on mistahes otsuste vastuvõtmisest eemale tõugatud, kolmandad on hirmust kauaks vait jäänud. See on moondatud variant NSVL-ist, Põhja-Koreast, Iraanist või teistest riikidest, mis sulguvad enesesse ning elavad kaua ja piinarikkalt oma hermeetilisuses, uskudes oma jumalaid, õigemini ülemvalitsejaid.Propaganda veenab ju oma rahvast, et ilma selle võimuta läheb veel hullemaks, kuigi kuidas saaks ta enam hullemaks minna. Noh, esialgu veel ei lasta maha. Kuigi kui 63-aastane mees mõistetakse sotsiaalvõrgustikes postituse jagamise eest seitsmeks aastaks kolooniasse, siis see sarnaneb mõrvaga.■ Praegu pooldab enamik selle rahva esindajaid, et sõda kestaks võiduka lõpuni. Ühtlasi ei saa kummagi poole inimesed päris täpselt aru, mida võiks endast kujutada ühe poole võit. Kas sinu arvates saab selles sõjas olla üldse võitjat?Kui aga mõlemalt poolt saavad surma kümned, sajad tuhanded inimesed, siis on see mõlema riigi jaoks hirmus ja korvamatu tragöödia. Ukraina jaoks on see kangelaslik vabadusvõitlus okupantide vastu, neid aitab kogu maailm. Venemaa jaoks enesetapp. Sõda toob kaasa suure häda, inimkonna arengu peatumise, humanistlike strateegiate hävitamise.See sõda on mitmekordistanud valu ja ebaõigluse hulka selles maailmas. Juba sõja fakt ise on kaotus.■ Sõda ei sundinud Venemaalt lahkuma mitte ainult ukrainlasi, vaid ka režiimiga mittenõustuvaid venelasi. Paljudel on raske kohaneda, leida ennast, närida läbi neid kodumaaga ühendav nabanöör. Kuidas sa emigratsiooni talud?Mind valmistati selleks nii hästi ette. See toimus veel enne sõda. Siis, kui ma enam vahistatud ei olnud, tulid tänaval võõrad inimesed, kes paljutähenduslikult, justnagu osavõtlikult rääkisid: „Teil on vist parem ära sõita. Nemad teid rahule ei jäta.“ Ja ma nägin, et seda rääkivad inimesed olidki needsamad „nemad“. „Nüüd te ju sõidate ära?“ küsisid nad looturikkalt ikka ja jälle. Kogu Seitsmenda Stuudio protsess oli inspireeritud eriteenistusest, kulges nende kontrolli all ja dikteerimise järgi. Nende ülesanne oli lihtne: mind riigist välja pressida, töö käest ära võtta, blokeerida kõik teed, vahetpidamata mind kahjustada kuni häkkerite rünnakuteni teatri kodulehele. Arvan, et minu eest said ja saavad isegi siiamaani paljud inimesed neist „kontoritest“ palka. Ma annan neile tööd. Mind jälitati väga kaua, mind kuulati pealt, kusjuures täiesti avalikult, nii et ma näeksin nii jälitamist kui ka pealtkuulamist. Ehk siis ärasõiduks valmistasid nad mind pikalt ja põhjalikult ette, seepärast oli mul pärast 24. veebruari veidi kergem lahkuda kui teistel. Aga tead, ma vihkan emigratsiooni kontseptsiooni ennast. Arvan selle olevat vananenud.Kõigil, kes lahkusid Venemaalt sõja tõttu, on praegu raske, aga me oleme tugevad, me peame vastu. Elu Venemaal on valmistanud meid ette palju keerulisemateks ja traumaatilisemateks olukordadeks. Näiteks täna „kutsus mu kohvile“ teatri juhtkond, kus ma praegu lavastan. Astuti proovi sisse ja paluti tulla kontorisse. Sellal kui ma sinna läksin, jõudsin välja mõelda terve nimekirja kohutavaid asju, mida mulle ilmselt öeldakse, ja jõudsin isegi nipsakad vastused koostada. Mind kutsuti aga välja selleks, et lihtsalt teada anda: „Kõik läheb väga hästi, lavastus meeldib meile! Meil on veel selline ja selline idee - äkki arutame?“Sellist jutuajamist minu kujuteldavas juhtkonnaga peetavate dialoogide nimistus ei olnud. Isegi kohmetusin. Harjusin Venemaal sellega, et välja kutsutakse sind ainult hukkamisele, kohtusse või siis vähemalt ülekuulamisele. Eriti sõjaga seotult on meil täiesti katastroofiline tegelikkuse tunnetus: häid uudiseid ei ole olemas, parim uudis on uudiste puudumine. Siin aga võib neid [häid uudiseid] olla küll! Headest uudistest, mida viimasel ajal just liiga palju pole: kõik mu sõbrad on jäänud minuga, hoian sidet nende kõikidega. Me ei ole teineteist kaotanud - kuigi kõik töötavad eri riikides -, ja kui vaja, saame kokku kas Berliinis, Riias või Istanbulis. Räägime palju tulevikust, sellest, kuidas korraldada elu uutes oludes. 1"Ühiskond on hirmust haige, õitsele on puhkenud koputamine ja vastastikune usaldamatus.""Iga uue Ukraina sõja päevaga ei tapa Venemaa mitte ainult naaberriigi kodanikke, vaid ka ennast.""Osutuda ahnusest ja argusest konformistiks on lausa kuritegelik."„Olen praegu Euroopas suhtelises ohutuses, kuid ärevuse ja meeleheite tunne ei ole möödas,“ sõnab Kirill Serebrennikov. Fotol on ta tänavu 15. märtsil Pariisis.Loe pikemalt EPL.EEINTERVJUU Maria Bezruk RusDelfi kaasautor, Berliin


Mööblitarnetega kimpus olnud e-pood rabeleb end raskustest väljaLigi aasta e-poest tellitud mööbli tarnetega kimpus olnud osaühing Germdec on saanud klientidelt eeskätt sotsiaalmeedias pahandada, et kauba kättesaamine on hilinenud ja venitatud on ka põhjendamisega, miks ooteaeg on pikenenud. Tarbijakaitse ja tehnilise järelevalve amet, kes alustas selle peale järelevalvemenetlust, kinnitab, et ettevõtte pingutused olukorra lahendamiseks on hakanud vilja kandma.
«Teeme iga nädal nii tagasimakseid kui tarneid,» sõnas Germdeci tegevjuht Margus Siimo.
Kõik tarbijavaidluste komisjoni otsusega nõuded on rahuldatud, samuti on ettevõtte poole teel väga paljude klientide kaup. Märtsis toimetas ettevõte kauba kätte enam kui 70 kliendile ning ettevõtte Tartu laos on kohe saadaval tooted, mille tellimuse on kliendid tühistanud.
Viivitused pole pahatahtlikud
Comfy veebipoest tellitud kauba puhul on olnud eelkõige probleeme tarnimise ja tarneaegadega ning nagu tarbijakaitse ja tehnilise järelevalve ameti (TTJA) ettevõtluse osakonna juhataja Ulrika Paavle ütles, hakkasid need tekkima möödunud kevadest. Sel aastal on esitatud 83 kaebust. Objektiivselt hinnates on see hulk tavapärasest suurem, kuid Paavle rõhutas, et amet on ettevõtjaga mitu korda kohtunud ning too on koostööaldis ja teeb pingutusi kaebuste rahuldamiseks.

Tarbijakaitse ja tehnilise järelevalve ameti ettevõtluse osakonna juhataja Ulrika Paavle
Ttja

«Kaupleja on selgitanud tarne- ja tagasimakseraskuse põhjusi, mis ei ole olnud pahatahtlikud,» lausus Paavle ning ütles, et menetlus endiselt käib ja ettevõte on esitanud ametile nõutavat infot nii viimase aja tegevuse kui edasiste plaanide kohta, et saaks hinnata tema jätkusuutlikkust ja võimet võlgnevusi likvideerida.
Ettevõtlusosakonna juhataja lisas, et saadava info põhjal otsustatakse, kuidas asjaga edasi liikuda. «Kaupleja on kogu menetluse jooksul teinud märkimisväärseid pingutusi, et tekkinud raskuste ületamiseks lahendusi leida,» kinnitas ta ning ütles, et kuna kõik tarbijavaidluste komisjoni nõuded on täidetud, ei ole Comfy.ee enam mustas nimekirjas.
Mööbel või rahatagastus
Üks mure allikas on olnud Germdeci puudulik klienditugi. Näiteks veel märtsis võttis klienditoe e-posti aadressilt vastuse saamine palju rohkem aega, kui automaatteates lubatav üks-kaks, rohkemate päringutega ajal kolm-neli tööpäeva. Vastuse saamine venis ning vaikus niigi tarnetähtaja ületanud kauba puhul tekitas kahtlusi ja küsimusi.
Nagu Margus Siimo selgitas, on automaatvastus ühest küljest seadistatud selleks, et kliendid teaksid, et nende kiri on kohale jõudnud, kuid mõnel ajal on päringuid palju ning mõned vastused tulevad tõepoolest hiljem, kui automaatvastuses lubatud. «Oleme probleemist teadlikud ja tegeleme sellega, et asja parandada. Palume vabandust kõigilt, kelle päringuni me pole piisavalt kiiresti jõudnud,» tähendas ta ja lubas, et lõpliku vastuseta keegi ei jää.
Siimo lisas, et inimesed ei ole jäänud ilma ka tellitud mööblist ning klient, kes soovib raha tagasi, selle ka tagasi saab. Raskustest ja tarneaja ebakindlusest hoolimata on praegugi võimalik Comfyst mööblit tellida ja nagu tegevjuht ütles, tahab ettevõte uute tellimuste vastuvõtmisega just näidata, et on suuteline neid täitma ja inimesed saavad järjest kauba õigel ajal kätte. «Loodame, et üha rohkemad neist annavad sellest ka üldsusele teada,» lausus ta ning lubas, et lahendusi otsitakse ka nende klientide tellimuste puhul, mille tarned on viibimas. «Üritame leida neile vajadusel alternatiivseid ja kiiremini saabuvaid tooteid, kui nad ei soovi kohest tagasimakset.»
Siimo nentis, et igal ettevõttel on jooksvad kulud ning kui ettevõte uute tellimuste vastuvõtmise ja seega ärikasumi teenimise lõpetaks, oleks ta varasemate tellimuste täitmisel tunduvalt keerulisemas olukorras. «Ettevõttel on igapäevased füüsilised ja virtuaalsed tegutsemiskulud, maksta tuleb töötasud ning teenustasud partneritele kauba ladustamise, hoiustamise ja garantiitööde eest. Kõik meie partnerid on reaalsed. Germdec on tegutsenud 4,5 aastat ja täitnud üle 2300 mööblitellimuse,» kõneles ta ning rõhutas, et tegemist ei ole mingil moel pettusega, vastasel korral oleks ju ka tarbijakaitse ranged meetmed kasutusele võtnud.
Nagu nentis TTJA ettevõtluse osakonna juhataja Ulrika Paavle, saab kaupleja probleemide kuhjumise korral muu hulgas keelata ligipääsu tema veebipoele. «Seda juhul, kui see on vajalik tarbijate kollektiivsetele huvidele tekkiva olulise ohu ärahoidmiseks ja selleks puuduvad muud tõhusad võimalused.»
Samas märkis ka Paavle, et veebipoele ligipääsu sulgemine tähendab üldjuhul, et kauplejal puudub edaspidi kauplemisvõimalus ja seega ka võimalus olemasolevat kaupa realiseerida ja vanu võlgnevusi maksta. Veebipoe sulgemine võib tähendada ettevõtte pankrotti ning sel juhul saavad kõik tarbijad, kel on ettevõtja vastu nõudeid, need esitada pankrotimenetluses üldises korras. Seega ei ole garanteeritud, et kõik tarbijad saavad pankrotimenetluse käigus kogu oma raha tagasi.
Veebipoe sulgemine on ulatuslik kaupleja ettevõtlusvabaduse piirang, mistõttu peab Paavle sõnul hoolikalt kaaluma selle põhjendatust. «Tarbijakaitse ja tehnilise järelevalve ameti tegevuse eesmärk on kaitsta nii tarbijaid kui ka ettevõtjate tegutsemisvabadust ja ausat konkurentsi,» toonitas ta.

  Neljandik kaebusi tuleb e-kaubanduse vallast
  E-kaubandusega seotud pöördumised moodustavad ligi neljandiku tarbijakaitse ja tehnilise järelevalve ametile (TTJA) laekuvatest kaebustest.
TTJA ettevõtluse osakonna juhataja Ulrika Paavle sõnul on selle üks põhjus netiostude suur osakaal igapäevatehingutes. Enamasti puudutavad tarbijate e-kaubandusega seotud pöördumised kas tellitud ja ettemakstud kauba tarnimist või siis ostetud kaubal ilmnevaid puudusi. Väga sagedasti on vaidlused seotud veebipoodidest tarnimata kauba puhul lepingust taganemise ja raha tagasisaamisega.
TTJA ettevõtluse osakonna jurist-valdkonnajuht Hellika Teder tõdes, et heitlikus majandusolukorras võib igasuguse äritegevusega kaasneda makse- ja majandusraskustesse sattumine, kuid ameti hinnangul pole probleemsete ettevõtete arv viimasel ajal märkimisväärselt kasvanud.
Teder lisas, et nii-öelda musta nimekirja kohta ametil eraldi statistikat ei ole ning pole ka filtreerimisvõimalust, kui suur hulk selles nimekirjas olijaid tegutseb e-kaubanduse alal, kuid nimekirjast leiab selliseidki, kelle veebipood on tulnud sulgeda, näiteks osaühingud AGIR ja Directexpo.
Sõltuvalt aastast on e-poodidele ligipääsu sulgemisi paar-kolm, kuid nagu Teder toonitas, ei piirata ühelgi juhul ligipääsu kaupleja vaatenurgast ootamatult. Amet kuulab esmalt kaupleja ära ja seejärel on tollel võimalik oma tegevus seadusega kooskõlla viia. «Pole välistatud, et kui ta viib tegevuse täielikult kehtiva õigusega kooskõlla, e-poele ligipääsu piirang eemaldatakse.»
Ka pole kauplejal keelatud avada järgmist veebilehte ja uue firma nime alt edasi tegutseda. Tederi sõnul niisugust tegutsemisvabadust piirata ei saa, kuid uute probleemide ilmnemisel sekkutakse igal juhul.


INTERVJUU | Kirill Serebrennikov Delfile: Venemaalt ärasõiduks valmistati mind põhjalikult ette„Sõda, mille Venemaa Ukrainas valla päästis, on maailmas valu ja ebaõigluse hulka mitmekordistanud,“ ütleb praegu Berliinis resideeriv tuntud vene režissöör Kirill Serebrennikov. Kirill Serebrennikov (53) on maailmakodanik. Lavastaja, kes nullindatel korraldas Vene teatris revolutsiooni ja pani filmiäri plahvatama, kui pidas vaatajaga dialoogi uues kinokeeles, ei saanud võimude tähelepanu mitte äratada. Sõltumatus ja vabadus olid totalitaarses ühiskonnas täiesti vastuvõetamatud. RusDelfi palvel vestles Kirill Serebrennikoviga Maria Bezruk. Viimati kohtusin sinuga Moskva kohtus, kui repressiivmasinavärk püüdis sind lömastada ja samal ajal loomeintelligentsi riismeid hirmutada. Nüüd on kõik möödas. Kuidas sa ennast nüüd Berliinis olles tunned?Olen praegu Euroopas, suhtelises ohutuses, kuid ärevuse ja meeleheite tunne ei ole möödas, sest mõtlen kogu aeg ainult sellest, et Kiievi esimestest pommirünnakutest on möödas üle aasta, aga sõda pole ikka veel läbi.Kas sinu arvates on olemas ühiskondliku arvamuse ja protesti jõud? Inimesed tulevad tänavatele või kohtutesse, astuvad avalikus ruumis välja ohvrite toetuseks või protesteerivad sõja vastu. Kas see humanitaaride kogukond on võimeline võimule vastu hakkama, teda maha suruma, olukorda muutma? Kuivõrd on see praegusel Venemaal võimalik? Kas sinu puhul aitas kohtuistungitel käinud inimeste toetus olukorda lahendada või oli asja lõpptulemus tähtsates kabinettides ette ära otsustatud?Kui inimesed tulid kohtuistungitele, astusid tänavatel mulle ligi ja ütlesid: „Kirill, me oleme teiega, me usume, et te ei ole süüdi,“ siis oli see nii isiklikult minu kui ka meie, kogu teatri jaoks tohutult tähtis. Tundsime, et me pole üksi, meid usutakse, meid toetatakse. Toetus, millest sa praegu räägid, oli meile vajalik, et ellu jääda, mitte laguneda laiali kokkupõrkest selle süsteemiga, mis on seadnud eesmärgiks sinu hävitamise. Tahame kõik uskuda sellesse, et tõde võib võidule pääseda, et õiglus on olemas, et meie osalus võib midagi muuta. On ju nii? Seejuures olen ma kindel, et kõik protokollid ja kohtuotsused olid varem valmis kirjutatud, neid sobitati langetatud otsusega. Ja meisse uskuvate inimeste osavõtt – siiras, südamlik, ehe – langetatud otsuseid kahjuks ei mõjutanud. Kohtus öeldi meile põhimõtteliselt otsesõnu: „Kõik need teie aktsioonid, kõik need teie kirjad, kõik need teie rahvusvahelised protestid ei mõjuta mitte midagi, need on õhuvõnked, raisatud aeg.“ Sõja vastu või poliitvangide toetuseks on vaja sõna võtta, see n-ö soojendab neid, kuid kahjuks Vene võimu, mis inimesi represseeris või alustas sedasama sõda, sellega mõjutada ei saa. Ühiskondliku arvamuse jõud eksisteerib seal, kus eksisteerib tegelik poliitika.Gruusias suutsid tänavameeleavaldused tõrjuda välisagentide seaduse, mis taheti vastu võtta Vene mallide järgi. Seal, kus on tõeline valimisdemokraatia, võtab võim mõnikord tänavat kuulda, sest poliitikud teavad, et neid ei pruugita valida. Prantsusmaal tuleb miljon inimest tänavatele – inimesed ei taha pensioniea tõstmist – ja võim on sunnitud neid kuulda võtma. Võimule see ei meeldi, aga rahva õigus mässule ja meele avaldamisele ning võimu sõltuvus inimeste arvamusest on demokraatliku ühiskonna tähtis koostisosa. Kui see kõrvaldada, nagu juhtus Venemaal, siis liigub kõik väga kiiresti repressiivse, autoritaarse mudeli poole. 2011.–2012. aastal seisime Bolotnaja väljakul ja Sahharovi prospektil valgete lintidega ning püüdsime teistele venemaalastele selgeks teha, et nood riigiduuma valimised on ebaausad ja nii ei tohi olla. Me kõik karjusime, et järgmine samm on diktatuur ja repressioonid. Meid peeti linnahulludeks, nüüd istub kogu Vene opositsioon vangis, valimised on fiktsioon, kohtusüsteem hävitatud. Meedia ei tööta: ühed väljaanded suleti, teised osteti [üles]. On tohutult suur repressiivsüsteem, millesse tambitakse miljardeid ja mis kaitseb võimu. Venemaa muutub üha militaarsemaks riigiks. Ühiskond on taas hirmust haige, õitsele on puhkenud koputamine, pealekaebamine ja vastastikune usaldamatus.Iga autoritaarset tüüpi võimu eesmärk on lõhestada ühiskond, ässitada inimesed teineteise vastu, külvata kaost, mida tavainimene nii väga kardab, ja selle abil valitseda. Selline võim tahab, et inimene tunneks ennast täiesti üksikuna, vaakumis, et ta jääks üksipäini oma mittenõustumise või kahtlusega, et ei julgeks hirmu tõttu kellegagi seda jagada ja seda arutada. Mäletad sa neid Aschi eksperimente, milles lastele näidati näiteks valget ruutu ja öeldi, et see on must? Kõik leppisid kokku, et nõustavad sellega, aga ühele lapsele seda ei öeldud. Ja lõpuks see laps, nähes, et kõik väidavad selle ruudu olevat musta, ütleb: „Jah, ruut on must.“ Praegu toimub see eksperiment edukalt Venemaal, ainult et lapse asemel on seal propagandameedia mahitusel kogu ühiskond. Inimestel on keelatud pidada sõda sõjaks, neid on sunnitud uskuma, et mitte Venemaa ei tunginud Ukrainasse, vaid vastupidi. 1933.–1939. aastal pöördus Saksamaal kogu rahvas fašismi, kõigest kuue aastaga, reproduktor köögis, paljud kiitsid palavalt heaks „juudiküsimuse lõpliku lahendamise“. Siis ei olnud ei televisiooni ega internetti. Terve rahva hulluksajamiseks on olemas piisavalt läbi töötatud ja tuntud tehnoloogiad. Rwanda nn vihkamise raadio sundis ühtesid kodanikke tapma matšeetedega miljon kodanikku väga lühikese aja jooksul. Venemaal on 20 aastat rahvast plaanipäraselt hulluks aetud. Nagu lastele tolles katses räägitakse inimestele pidevalt ja visalt, et valge on must ja kõik kahtlejad asuvad ajapikku enamuse poolele. Seejuures on Venemaal endiselt vapraid inimesi, kes teavad, et valge on valge ja must on must ning püüavad sellest ka rääkida, kuitahes karmi karistust nad selle eest ei saaks.Juba mitu aastat enne täiemahulise sõja algust olid Venemaa kultuurikogukond ja intelligents eraldunud. 2022. aasta osutus kunstiinimeste jaoks keeruliseks katsumuseks ja paljud võtsid kahjuks vastu uued mängureeglid, ent mõned kaitsevad lausa avalikult sõjalist agressiooni. Loomeinimesed on individualistid, nende jaoks on vist loomulik olla eraldatud. Aga loomuvastane on olla kurt ja osavõtmatu, kui ühiskonnas on toimunud katastroofilised muutused ja kui see tuleneb kurtusest ja pimedusest. Osutuda ahnusest ja argusest konformistiks on lausa kuritegelik. Kuigi palju üliväärikaid inimesi ei kartnud seejuures muutuda äratõugatuks ja kaotada sõna otseses mõttes kõik. Ma räägin nii nendest, kes ära sõitsid, kui ka neist, kes jäid Venemaale, sest mitte kõik ei saa eri põhjustel otsustavalt ja mingis mõttes pöördumatult oma saatust muuta, kolides teise riiki. Kuid see ei tähenda, et nad on sõja poolt, üldse ei tähenda. Hiljuti käisin siin Berliinis Oxxxymironi kontserdil. Mind ei hämmastanud mitte ainult Miron, kes teeb laval suurepärast tööd, vaid ka täissaali kogunenud publik. Mitu tuhat noort, tugevat, motiveeritud inimest, kes oleksid pidanud töötama oma maa hüvanguks, looma peresid, ehitama üles ärisid, looma, rajama… Neid sunniti lahkuma ja nüüd hakkavad nad seda tegema teises riigis. See on ainult üks Berliini kontsert. Kui aga arvutada kokku, kui palju selliseid kontserte tegi Oxxxymiron oma tuuri käigus kogu maailmas ja kui palju inimesi neile tuli, siis hakkab väga kurb. Muuseas, need inimesed tunnevad tohutut huvi venekeelse kultuuri vastu. Me näeme seda selle alusel, millise entusiasmiga täituvad saalid, kui toimuvad meie etendused ja kontserdid. Väljaspool Venemaad elab nüüd liialdamata loomeinimeste särav plejaad. Olen uhke, et paljud neist on minu sõbrad, samal ajal on mul jube kahju, et nende uus elu ei ole enam seotud kodumaaga. Mul on kahju, et Vene ühiskond ei kuule nende julgeid ja ausaid hääli.Nagu ka sinu hääl, mis juba palju aastaid tagasi hoiatas inimesi läheneva katastroofi eest… Praegu on Venemaal keelatud esitada avalikult protesteerivate muusikute teoseid, näitlejaid vallandatakse teatritest, Venemaalt lahkunud lavastajate filme ekraanidel ei näe. Venemaal on keelatud näidata ka sinu filmi „Tšaikovski naine“, mille esilinastus toimus Cannes’i filmifestivalil. Milliseks on kujunenud selle saatus välismaal?Välismaal läheb õnneks väga edukalt. Prantsusmaal teenib film head raha. Järk-järgult tuleb see ekraanidele kogu maailmas, Brasiiliani välja, kus filmile tehti palju reklaami. Minu suhtlusvõrgustikud on täis minu jälgijate küsimusi linastuse kohta Venemaal. Vastan nii: filmi „Tšaikovski naine“ linastus on võimatu tsensuuri tõttu ja sellepärast, et Venemaa kultuuri valitsevad eriteenistuste n-ö hungveipingid. Need on need, kes koostavad nn stopp- ja musti nimekirju ning söövad näitlejanna Lija Ahhedžakovat välja teatrist, kus ta on töötanud viiskümmend aastat.„Tšaikovski naine“ on suurest projektist, mida olen kavandanud juba palju aastaid. Ma arvan, et neid filme tuleb kokku viis. Tšaikovskist on väga raske üheosalist filmi teha. Tema elu oli liiga erinev ja liiga rikkalik, seal on laia publiku jaoks hämmastavaid ja vähetuntud episoode. Ainuüksi reis New Yorki, kus Pjotr Tšaikovski avas Carnegie Halli, on paljut väärt. Tahaksin esitada Pjotr Tšaikovskist mitu vaatenurka ja iga neist on justkui erinev inimene. Kokku peaks tulema omamoodi stereoskoopia. Pidage „Tšaikovski naist“ esimeseks filmiks suurest projektist, mis on pühendatud suurele vene heliloojale. Ja selle teema juurde tulen ma kindlasti tagasi.Kindlasti keelatakse ka sinu järgmine film Venemaal ära, sest see jutustab NSVL-is keelatud pagulaskirjanikust. Millises staadiumis on töö filmi „Limonov. Ballaad Editškast“ kallal?Praegu käib montaaž. Sellest tuleb filmikoomiks, mis on loodud Emmanuel Carrère’ eluloolise romaani „Limonov“ ainetel. Sellest tuleb justnimelt raamatu ekraniseering, mitte Limonovi eluloofilm. Eddie’t mängib fenomenaalne Briti näitleja Ben Whishaw, keda laiem publik teab filmist „Parfüüm“ ja Q-na Bondi-filmidest. Film tuleb inglise keeles, kuigi tegelikult on see Itaalia film mitme Euroopa investoriga. Limonovi suurimat armastust Jelena Štšapovat mängib Viktoria Mirošnitšenko ja ta teeb seda suurepäraselt.Fantastilise Viktoria Mirošnitšenkoga kaotas Venemaa veel ühe ainulaadse ande. Millisena näed sa Venemaa tulevikku? Millal kaotab Venemaa tuhandeid intellektuaale ja samasuguse kergusega saadab surma oma kümneid tuhandeid kodanikke?Sõda, mille Venemaa Ukrainas valla päästis, on suitsiidne. Iga uue selle sõja päevaga ei tapa Venemaa mitte ainult sõltumatu naaberriigi kodanikke, vaid ka ennast, oma tulevikku. Korda saadetule järgneb möödapääsmatu kättemaks. Varem või hiljem, aga järgneb. 21. sajandil ei saa lihtsalt võõrast maad anastada. See on kuritegu. Ei saa karistamatult inimesi tappa ja pühkida linnu maapinnalt. Ei tohi tappa inimesi. Ei tohi inimesi mõrvariteks muuta. Kas võimuvahetuseks ja režiimi langemiseks on eeldusi? Kas sinu arvates on liikumisi või poliitilisi liidreid, sealhulgas nn vene välismaa hulgas, kes on võimelised ajaloo kulgu muutma ja Venemaa kuristikust välja kiskuma?Ma ei usu, et sõda režiimi langemiseni viib. See on liiga paljudele võimuesindajatele praegu kasulik. Enamgi veel, neile on kasulik, et see kestaks ja kestaks, sest igavene sõda aitab neil igavesti võimust kinni hoida. Mäletad Anderseni muinasjuttu varjust? Seal asus vari oma peremehe asemele. Nii ka Venemaa võim, mis peaks olema kõigest rahva vari, peab ennast juba üsna ammu olukorra peremeheks, maa soolaks. Ja pole kedagi ütlemas maagilist lauset: „Vari, tunne oma kohta!“. Ühed on nimetatud rahva vaenlasteks ja pagendatud, teised on mistahes otsuste vastuvõtmisest eemale tõugatud, kolmandad on hirmust kauaks vait jäänud. See on moondatud variant NSVL-ist, Põhja-Koreast, Iraanist või teistest riikidest, mis sulguvad enesesse ning elavad kaua ja piinarikkalt oma hermeetilisuses, uskudes oma jumalaid, õigemini ülemvalitsejaid. Propaganda veenab ju oma rahvast, et ilma selle võimuta läheb veel hullemaks, kuigi kuidas saaks ta enam hullemaks minna. Noh, esialgu veel ei lasta maha. Kuigi kui 63-aastane mees mõistetakse sotsiaalvõrgustikes postituse jagamise eest seitsmeks aastaks kolooniasse, siis see sarnaneb mõrvaga.Praegu pooldab enamik selle rahva esindajaid, et sõda kestaks võiduka lõpuni. Ühtlasi ei saa kummagi poole inimesed päris täpselt aru, mida võiks endast kujutada ühe poole võit. Kas sinu arvates saab selles kohutavas vennatapusõjas olla üldse võitjat?Minu arvates on võitjad ainult spordivõistlustel. Kui aga mõlemalt poolt saavad surma kümned, sajad tuhanded inimesed, siis on see mõlema riigi jaoks hirmus ja korvamatu tragöödia. Ukraina jaoks on see kangelaslik vabadusvõitlus okupantide vastu, neid aitab kogu maailm. Venemaa jaoks, nagu ma ütlesin, enesetapp. Sõda toob kaasa suure häda, inimkonna arengu peatumise, humanistlike strateegiate hävitamise. See sõda on mitmekordistanud valu ja ebaõigluse hulka selles maailmas. Juba sõja fakt ise on kaotus.Sõda ei sundinud Venemaalt lahkuma mitte ainult ukrainlasi, vaid ka režiimiga mittenõustuvaid venelasi. Paljudel on raske kohaneda, leida ennast, närida läbi neid kodumaaga ühendav nabanöör. Kuidas sa emigratsiooni talud?Mind valmistati selleks nii hästi ette. See toimus veel enne sõda. Ma ei unusta kunagi, kuidas siis, kui ma enam vahistatud ei olnud, tulid tänaval võõrad inimesed, kes paljutähenduslikult, justnagu osavõtlikult rääkisid: „Teil on vist parem ära sõita. Nemad teid rahule ei jäta.“ Ja ma nägin, et seda rääkivad inimesed olidki needsamad „nemad“. „Nüüd te ju sõidate ära?“ küsisid nad looturikkalt ikka ja jälle. Kogu Seitsmenda Stuudio protsess oli inspireeritud eriteenistusest, kulges nende kontrolli all ja dikteerimise järgi. Nende ülesanne oli lihtne: mind riigist välja pressida, töö käest ära võtta, blokeerida kõik teed, vahetpidamata mind kahjustada kuni häkkerite rünnakuteni teatri kodulehele. Arvan, et minu eest said ja saavad isegi siiamaani paljud inimesed neist „kontoritest“ palka. Ma annan neile tööd. Mind jälitati väga kaua, mind kuulati pealt, kusjuures täiesti avalikult, nii et ma näeksin nii jälitamist kui ka pealtkuulamist. Ehk siis ärasõiduks valmistasid nad mind pikalt ja põhjalikult ette, seepärast oli mul pärast 24. veebruari veidi kergem lahkuda kui teistel. Aga tead, ma vihkan emigratsiooni kontseptsiooni ennast. Arvan selle olevat vananenud.Kuni sa räägid vene keeles, ei jäta sa kodumaaga hüvasti, ei näri nabanööri läbi. Kuni sa pole unustanud keelt, oled sa venelane. Elada aga tuleb seal, kus sul on kergem hingata, kus sa oled õnnelikum ja vabam, kus sinu üle tuntakse rõõmu. Kõigil, kes lahkusid Venemaalt sõja tõttu, on praegu raske, aga me oleme tugevad, me peame vastu. Elu Venemaal on valmistanud meid ette palju keerulisemateks ja traumaatilisemateks olukordadeks. Näiteks täna „kutsus mu kohvile“ teatri juhtkond, kus ma praegu lavastan. Astuti proovi sisse ja paluti tulla kontorisse. Sellal kui ma sinna läksin, jõudsin välja mõelda terve nimekirja kohutavaid asju, mida mulle ilmselt öeldakse, ja jõudsin isegi nipsakad vastused koostada. Mind kutsuti aga välja selleks, et lihtsalt teada anda: „Kõik läheb väga hästi, lavastus meeldib meile! Meil on veel selline ja selline idee – äkki arutame?“ Sellist jutuajamist minu kujuteldavas juhtkonnaga peetavate dialoogide nimistus ei olnud. Isegi kohmetusin. Harjusin Venemaal sellega, et välja kutsutakse sind ainult hukkamisele, kohtusse või siis vähemalt ülekuulamisele. Eriti sõjaga seotult on meil täiesti katastroofiline tegelikkuse tunnetus: häid uudiseid ei ole olemas, parim uudis on uudiste puudumine. Siin aga võib neid [häid uudiseid] olla küll! Headest uudistest, mida viimasel ajal just liiga palju pole: kõik mu sõbrad on jäänud minuga, hoian sidet nende kõikidega. Me ei ole teineteist kaotanud – kuigi kõik töötavad eri riikides –, ja kui vaja, saame kokku kas Berliinis, Riias või Istanbulis. Räägime palju tulevikust, sellest, kuidas korraldada elu uutes oludes. Praegu elab väljaspool Venemaad rekordarv vene keelt kõnelevaid inimesi, eri andmetel kuni 12 miljonit. Ühed on NSVL-ist esimeste emigratsioonilainetega saabunute järeltulijad, teised põgenesid praeguse võimu eest. Kõik need inimesed tahavad vaadata filme, etendusi, lugeda raamatuid, kuulata loenguid. Nii et järk-järgult läheb elu rööbastesse. Inimesed, kes on alati palju heategevusega tegelenud, jätkavad seda ka siin, Euroopas. Ainult nüüd on peale Vene fondide nende hoole all ka Venemaa ja Ukraina põgenike ning sõjaohvrite abistamise fondid. Kõik töötavad põhiliselt oma erialal ja see on ime. Kui võtta näiteks näitleja elukutse, siis tundus see eriala keele pärast alati kõige vähem n-ö teisendatav. Nüüd aga kummutavad seda väidet Gogoli keskuse näitlejad Filipp Avdejev, Vika Mirošnitšenko, Sveta Mamreševa, Yang Ge, Odin Bairon, Nikita Kukuškin ja Goša Kudrenko, kes mängisid kogu elu vene keeles, teevad seda nüüd Saksamaal saksa keeles ja nii, et nad võetakse suurepäraselt vastu. Kuidas see võimalikuks sai? Esiteks sellepärast, et nad on andekad, hästi koolitatud ja valmis konkurentsiks, ka siin tõestavad nad oma kõrget ametialast taset. Neid võetaksegi meeleldi projektidesse. Teiseks, neil vedas. Tohutu migratsiooni tõttu on Euroopas keelenormid muutunud. Saksamaal on praegu palju migrante – türklased, ukrainlased, poolakad, iraanlased, venelased – ja ühiskond on muutunud mitmehäälseks. Tekkinud on hulganisti aktsente ja igapäevaelus on aktsent muutunud harjumuspäraseks. Kui aga aktsent on elus vastuvõetav ja harjumuspärane, siis varem või hiljem jõuab see lavale. Lavalt aktsendiga rääkiv inimene enam ei häiri: „Jah, ta on kuidagi teine, aga minu naaber räägib ka aktsendiga ja tööl räägivad meil inimesed aktsendiga, minu mees räägib aktsendiga.“ Kokkuvõttes on inimesed hakanud n-ö võõrastesse sallivamalt suhtuma. Nii et meie näitlejad, omandanud keele lavalt esitamiseks piisavalt hästi, tulevad lavale ja publik võtab nad vaimustusega vastu. See aga tähendab, et kui näitlejatel on võimalik, siis rangete keelenormidega vähem seotud inimestel on seda veelgi rohkem.Pärast sinu ärasõitu reformeeriti Moskva Gogoli keskus täiesti traditsiooniliseks, konservatiivseks N. Gogoli nimeliseks teatriks. Aga teater ei ole mitte hoone, vaid inimesed ja vaim. Kas ma saan õigesti aru, et Gogoli keskus elab edasi virtuaalmaailmas mingite etenduste kujul?Jah, meie teater on loominguliste inimeste ühendus. See on piisavalt suur ja osutus õnneks nii mõjukaks kui ka nõutuks. Meid teatakse ja mäletatakse. Hoolimata kõigest jätkab tööd meie koduleht gogolcenter.com. Seal on ajakava nendest etendustest, mida saab vaadata videos ja mida me mängime Euroopas. Sealsamas hakkame avaldama ka infot meie uute projektide kohta. Koos oma vene ja Euroopa publikuga püüame Gogoli keskuse säilitada. Hiljuti tähistasime juubelit – teatri kümmet aastat. Meile langes kaela selline kirjade hulk, et plaanime eraldi raamatu välja anda. See on muidugi ajastu märk: inimesed tänavad meid tehtud teatri eest, etenduste eest, mida kõik mäletavad. Õnneks ei osutunud meie teater lihtsalt meelelahutuseks ja ajaveetmiskohaks, vaid tervele põlvkonnale millekski enamaks ja tähtsamaks. See vist ongi kõige õnnelikum ja väärtuslikum, mis olla saab.Millised Gogoli keskuse lavastused õnnestus taastada?Praegu me taastame lavastust „Barocco“. Nüüd hakkame seda Gogoli keskuse näitlejate ja saksa trupiga mängima Hamburgi Thalia teatris. Berliinis Gogoli keskuse jaoks esialgu mänguväljakut ei ole, kuid Deutsches Theateris lavastasime me koostöös Gogoli keskusega „Dekameroni“. Käivad ettevalmistused, et taastada „Tavalist lugu“ ja „Nimeta inimest“. Varsti räägime me veel ühest tähtsast projektist, nii et jälgige uudiseid.Minu mäletamist mööda, olles koduarestis, lavastasid sa kaugtööna Giuseppe Verdi „Nabucco“.Jah, Hamburgi ooperis lavastasin ma „Nabucco“ ja Thalias, selles kuulsas Hamburgi draamateatris tegin ma Tšehhovi kuulsa teksti motiividel „Musta munga“. Selle lavastusega avati Avignoni teatrifestival. Mängisime tookord 2000 vaatajale ettenähtud täissaalile seitse etendust järjest, hiljuti näitasime seda üliedukalt Pariisi Châtelet’ teatris, kus toimusid Djagilevi „Ballets Russes’i“ etendused. Thalias lavastasin veel sõjavastase lavastuse „Vii“ ja nüüd taastan „Baroccot“.Täna on sinu põhiasupaik minu arusaamist mööda teater Komische Oper Berlin. Mida sa sellel legendaarsel laval lavastad?Saksakeelse sõna „komische“ esimene tähendus pole mitte „koomiline“, vaid „naljakas“, „imelik“. Nii et see koht on täpselt minu jaoks. See on suure ajalooga Berliini lemmikteater, üks peamisi Saksamaa ooperikompaniisid, mis on varem saanud Euroopa parima tunnustuse. Tegelikult siit algaski maailma lavastajaooperiteater, legendaarne koht. Siin lavastasin ma Olga Neuwirthi „American Lulu“, siis Rossini „Sevilla habemeajaja“. Praegu töötan suurprojektiga, milleks on Mozarti / Da Ponte triloogia. See algab märtsis esietendunud koomilisest ooperist „Cosi fan tutte“ („Nii käituvad kõik“), edasi võtame ette „Figaro pulma“ ja triloogia lõpetab „Don Giovanni“. Kolm suurlavastust kolme aasta jooksul. Mozart aitab alati ellu jääda, isegi kui see väga kerge ei ole.


Regionaalminister Madis Kallas: jagame osa Tallinna ja Tartu rahast ümber vaesematele• Riik tahab Harjumaalt ja Tartumaalt suunata kehvemal järjel omavalitsustele vähemalt 25 miljonit eurot.• Regionaalministeeriumi ei ole mõtet Tallinnast ära viia, sest see tooks vaid kulusid.• Sotsid peavad koalitsioonis leppima, et neil on üheksa kohta, aga Reformierakonnal tervelt 37.Vastne regionaalminister Madis Kallas, kas te ise saate aru, mis ministriks te saite? Ma mõtlen sisuliselt, mitte ametikoha nime mõttes.Minister ja ministeerium on see, kes tegeleb tõsiasjaga, et Eestit on üles ehitatud 30 aastat, aga regionaalne ebavõrdsus on selle ajaga ainult suurenenud. Me võiksime planeerida kosmeetilisemaid muudatusi, tegelikult me tahaksime teha põhimõttelisemaid asju.Need ootused ongi uuele ministeeriumile pandud, sest me ei saa enam teise ministeeriumi kõrval või küljes olles neid regionaalseid asju lahendada. Sama on ka maaelu- ja põllumajandusküsimustega, siin tuleb midagi jõulisemalt ette võtta. Maaelu ja põllumajanduse jaoks on eraldi ministeerium olemas olnud. Teie räägite esimese asjana ikkagi regionaalsest arengust. Kas see saab uue ministeeriumi prioriteediks?Need käivad koos. Kahjuks või õnneks asuvad põllumajandusega seotud ettevõtted ennekõike Harjumaalt ja Tallinnast väljas. Me tahame teraviku suunata sinna, kuidas maaelu edendada, et need viimased kohad, mis veel elavad, saaksid võib-olla uue hingamise ja hoo sisse.Põllumeest huvitab eelkõige, et oleks töökäsi võtta ja muu temasse võib-olla nii väga ei puutu.See on omavahel seotud, et kui piirkonnas pole kooli, lasteaeda, raamatukogu või mustkattega teid, siis ei teki sinna ka töökäsi, ei teki teisi põllumajandusettevõtteid, kellega koostööd teha. Kas koalitsiooniläbirääkimistel kaaluti ka teisi liitmisvõimalusi, sest seni on regionaalareng olnud siseministeeriumi ja rahandusministeeriumi all?Oli arutelu all küll. Aga meie fookuses oli eesmärk, et sotsiaalne ja regionaalne ebavõrdsus peab Eestis vähenema. Selleks tuleb luua eraldi ministeerium, aga kuidas täpselt edasi liikuda, see on nüüd läbirääkimiste teema. Mina lõpuni kõigil kõnelustel laua taga ei osalenud.Maal üles kasvanud poisina, kes praegugi elab maal ja kelle lapsed käivad maakoolis, olen kogu aeg öelnud, et asjad vajavad eraldi tähelepanu. Et üks minister teise ministeeriumi kõrval mingi väikse tükina seda asja teeb, on tänuväärne, aga see ei ole kuidagi pidurdanud seda protsessi, mis Eestis on 30 aastat kestnud. Mida konkreetset uue ministeeriumi alt ära teete?Esimene asi ongi see, et me teeme konkreetse ministeeriumi ära. Et minister on üks teiste hulgas, mitte üks kusagil nurgas ja siis vahest proovib sealt häält teha.Oluline probleem on praegu, et Harjumaa koos oma kasvupiirkonnaga paneb teistest kiiremas tempos eest ära. Proovime seda juurdekasvu enam suunata mujale. Tahame KOVide rahastusmudelit muuta nii, et areneksid ka need kohad, kus seni on ääremaastumine kiiremini toiminud.Üks konkreetne plaan selleks on tulumaksu eraldamise skeemi muutmine. Et ka nendel [maaomavalitsustel] tekiks rohkem investeeringuvõimekust ja teenuste pakkumisel rahalist tuge. Läbi selle saab rikkust mõnevõrra ümber jaotada.Ehk tulumaksust läheb senisest enam omavalitsustele, mitte keskvalitsusele?Mitte päriselt – üksikisiku tulumaksu osa me soovime natuke vähendada ja tõsta pensionidest laekuvat nii-öelda tulumaksu osa. Üksikisiku tulumaksu osa võib isegi vähemaks minna.Palju see väiksematele KOVidele rahaliselt tähendab?Eelarve seis on Eesti Vabariigis praegu nukker. Peame kõvasti pingutama, et tasakaalu poole liikuda või vähemalt Euroopa lubatud eelarve puudujäägi piiridesse mahtuda. Me pigem jagame ümber. Teame, palju järgmise nelja aasta jooksul eelduslikult tulumaksu osa KOVidele kasvab ning võtame Tallinna kasvust, mis on teiste omast suurem, osa ära ja suuname selle väiksematele, kus kasv ei ole nii suur või on miinuses. Vana vallajuhina ju teate, et see on siiski peenraha, millest väga suurt abi ei ole.Ma vaidlen vastu. Vana omavalitsusjuhina tean, kui suur abi on, kui näiteks Saaremaa vald saaks igal aastal juurde kas või 500 000 eurot.Me tahame ümber jagada suurusjärgus minimaalselt 25 miljonit eurot. Meil on 15 maakonda ning kui Harjumaa ja Tartumaa sinna alla ei lähe, siis on sellest juba abi küll. Ühistransport jääb samuti teie haldusalasse. Tasuta maakondlik ühistransport kaob, kuid mis läheb selle käigus paremaks?Praegu on planeerimise protsess. Näiteks Saaremaal oleme proovinud nõudepõhise transpordisüsteemi juurutada. Üks etapp on läbi ja ülimalt hästi kohalike poolt vastu võetud.Tasuta ühistranspordi suur probleem oli, et see tehti, kuid autodest inimesi ikkagi ära ei saadud. Sest inimesi ei rahuldanud see, neile on tähtis aeg ja selle kulu. Meie soov oleks ikkagi mingi hulk inimesi saada ühistransporti – olgu see rong, buss või nõudepõhine süsteem. Kas täiendavat raha ka sinna suunatakse?Meie soov on, et juba augustikuus uue riigieelarvestrateegia arutelul läheme seda küsima. Aga selleks me peame pakkuma konkreetsed lahendused välja. See „meie“ on erakond või ministeerium või kes?Regionaalministeerium. Me peame selleks enne pakkuma konkreetsed asjad välja. Me peame saama ka ühistransporti uut raha. Ja siin õnneks me ei räägi nagu sadadest miljonitest. Eestis saab juba 10–15 miljoniga väga palju teha. Samas on selge see, et niipea ei saabu olukorda, kus väljaspool Harju- ja Tartumaad saaks üks perekond maal elada, ilma et tal oma sõiduauto oleks.Nii ta hetkel kipub olema juba ainuüksi sellepärast, et kuigi koolibuss sõidab, tööle saaks ka, aga kuidas me lahendame ära näiteks huvihariduse? Ma võin seda öelda oma peregi pealt, kellega me elame Kuressaarest väljas. Mis on põllumajanduses kõige olulisemad asjad, mis ära tuleb teha?Suures pildis on suund valitud – toidujulgeolek. Peame Eestis tootma nii palju, et me ennast ise ära toidaksime. Seal tuleb edasi liikuda ja vaadata, kus meil puudujäägid on.Meile on oluline tagada põllumajandusele minimaalne diislikütuse aktsiisimäär, mida Euroopa Liit meile lubab. See läheb meile maksma kuskil kümmekond pluss miljonit eurot. Toidutootjatele tuleb anda kindlus, et nad on elutähtsa teenuse pakkujad ja mingid ettevõtted on meie jaoks seetõttu prioriteet. Eesti on seni olnud nadi täiendavate toetuste maksja, kuigi meie ümberkaudsed riigid seda teevad. Meie tootjad on seetõttu jäänud konkurentsis ebavõrdsesse seisu. Kas see lõpuks muutub?No see on üks asi, mis on tegelikult vist kõigi maaeluministrite laua peal olnud, sest põllumehed teavad täpselt, palju meie naaberriigid ja palju teised Euroopas maksavad. Siin tuleb otsida ka teisi lahendusi, sest lähiperioodil pole riigil väga palju võimalusi laustoetusi maksta.Aga kui me saame seda teha näiteks läbi toidujulgeoleku ja läbi selle mingeid sektoreid ikka oluliselt rohkem toetada, siis see võiks olla üks lahendus. Muidu võib teatud hetkedel tekkida oht, et Eesti inimestel ei ole piisavalt toiduvarusid. Maaeluminister on seni olnud valitsuses üks usinamaid Brüsselis käijaid, sest vähemalt korra kuus saavad ministrid seal kokku, vahel tihedaminigi. Kas ka teie hakkate seal käima, et oma sektorit korralikult esindada?Nii palju kui vaja, ma käin. Aga alati ma kindlasti sinna ei jõua sinna. Samas on peaminister selgelt rõhutanud, et olulistel läbirääkimistel ei tohi me oma positsioone käest anda ning minister peaks olema kohal. Inglise keelega teil erinevalt osast eelkäijatest probleeme ei ole?Suhtluses probleeme ei ole, erialakeelega peab harjuma.Kus uus ministeerium füüsiliselt asuma hakkab?Ma arvan, et Laial tänaval ehk siis senises maaeluministeeriumis. See on paljudele ikkagi märgiline koht, kunagi põllumajandusettevõtjate ja -aktivistide poolt soetatud. Minu jaoks on maja vähim asi, mis minul oma tööd segaks tegemast. Mina lähen sinna, kus arvatakse, et see on kõige kasulikum. Aga kas regionaali ja maaeluga tegelev ministeerium ei võiks olla see, mis tegutseb väljaspool Tallinna?Mulle see väga meeldiks. Aga ma olen näinud ka, kuidas tegelikult haridus- ja teadusministeerium toimib praegu. Paraku koonduvad asjad Tallinnasse. Kunstlikult ei peaks selliseid asju tegema, et viia regionaalministeerium Saaremaale või põllumajandusministeerium Pärnusse. See lihtsalt ei toimi, kui riigikogu, valitsus ja teised ministeeriumid asuvad Tallinnas. Pigem tasuks mõelda selle peale, kuidas me saaksime soodustada rohkem kaugtööd regionaalselt ja kuidas me saaksime võib-olla mingeid üksusi välja viia.Ma tean täpselt, kuidas mitmesse Eesti piirkonda sõidavad inimesed esmaspäevahommikuti Tallinnast tööle, siis käivad veel paar korda nädala sees ka kodus Tallinnas ja siis nädala lõpus tagasi. Sellist asja pole ka vaja, ei ole ta keskkonnale kasulik ja lõpuks ei anna ka kohapeal suurt midagi juurde.Kelle idee see koalitsiooniläbirääkimistel oli, et just sellised ministeeriumid tuleb kokku panna?Muudatusi soovisid kõik. Eesti 200 ütles, et kõike tuleb vaadata valge lehena. Mitte nii, kuidas praegu on, vaid kuidas me tahame, et oleks. Reformierakonnal oli kindel soov, et kliimateema tuleb tuua jõulisemalt sisse.Meie olime laua taga sellega, et oluliselt jõulisemalt tuleb sisse tuua regionaalteema. Ma väga tunnustan Riina Solmani ja Jaak Aabi tehtud tööd, kuid nende jõuõlast jäi valitsuse laua taga väheks.Räägime üldisest poliitikast ka. Kuidas läks nii, et sotsid kirjutasid alla koalitsioonilepingule, mis võtab kõige rohkem lastega perede ja vaesemate inimeste taskust?See oli raske, aga 37 häält riigikogus Reformierakonnale meie üheksa vastu. Meil oli kaks valikut – kas me ei saa mitte midagi ja lähme opositsiooni või proovime valitsuses teha nii palju kui võimalik.Me oleme näiteks kogu aeg rääkinud, et suuremad peaksid olema ka esimese ja teise lapse toetused ning seda valitsus nüüd teeb. Ka minu pere on kolme lapsega ja saame praegu seda suuremat toetust. Aga see tuli ümber teha. Toetused on üks asi, valusamalt tabab peresid aga laste pealt arvestatavast täiendavast tulumaksuvabastusest loobumine.Me ei tee siin saladust, et need olid kohad, kus tegelikult ka sotsid võtsid mitu päeva mõtlemisaega, tegime erakorralise juhatuse, et veel kord küsida, mis me nüüd teeme. Sest oli asju, mis meile sobivad, ja oli ka asju, mida me maailmavaateliselt ei toeta. Ja lõpuks tuligi selline poliitika kompromisside kunst, et meil oli üheksa kohta ja ei olnud 37. Aga mida sotsid tegelikult üldse said? Palju on räägitud alampalga tõusust, aga selles ei ole midagi kindlat ning kui see tulebki, siis tähendab see ka hulga töökohtade kadumist, sest ettevõtjad ei suuda nii kõrget alampalka maksta.Ka Euroopa Liidus öeldakse, et alampalk võiks olla 60 protsenti mediaanpalgast. Meie nõustajate hulgas on olnud väga palju ettevõtjaid, kes ütlevad, et jah, me saame sellega hakkama, et me suudame selle ära teha ka teenindussektori ettevõtetes. Mitte ainult seal, kus ongi juba suured palgad.Kindlasti saime regionaalpoliitika olulisuse tõusu ja muudatused KOVide tuludes. Meie jaoks on ülimalt oluline kõik see, mis puudutab sotsiaalküsimusi. Näiteks hooldekodukoht pensioni eest. See on ülioluline, et see protsess läheb edasi. Kas sotsid teadsid enne valimisi, et riigieelarve seis saab olema nii keeruline?No me teadsime, et on keeruline, sest juba eelmise riigieelarve aruteluga augustis ja septembris me nägime ära, millised on meie võimalused. Kas te usute, et valitsus peab neli aastat vastu?Identsel kujul ta kindlasti neli aastat ei püsi. Toimub kindlasti mingeid vangerdusi ministrite hulgas ja võib-olla ka mingid ümberkorraldused riigikorralduses. Aga kuna koalitsioonideks väga palju variante praeguses riigikogus ei ole, siis on püsimise tõenäosus kindlasti suurem kui varasemalt. Peaministri erakond on neli aastat Reformierakond. Aga teie ise? Olete mitu korda öelnud, et pere elab teil ikka Saaremaal. Olete te valmis, et näete neid neli aastat ainult nädalavahetustel?Ei ole selleks valmis, aga ma loodan, et suvel saab mõne nädala puhata. Ja regionaalministrina ma loodan, et mul on õigust viibida ka rohkem Tallinnast ja Harjumaalt väljas. Esmalt peate siiski kulutama, sest uus ministeerium tahab tegemist. Uued logod, paberid, kirjad, uued inimesed. Mis see maksma läheb?No praegu on sisuliselt lepitud kokku, et kõigepealt – olgu see siis kahe kuuga või saja päevaga – me peame näitama, kus meil on võimalik veel kärpida. Eelarves sellega arvestatud ei ole, kulud tuleb sisemiste reservide arvelt teha.


Mööblitarnetega kimpus olnud e-pood rabeleb end raskustest väljaVEEBIKAUBANDUSLigi aasta e-poest tellitud mööbli tarnetega kimpus olnud osaühing Germdec on saanud klientidelt eeskätt sotsiaalmeedias pahandada, et kauba kättesaamine on hilinenud ja venitatud on ka põhjendamisega, miks ooteaeg on pikenenud. Tarbijakaitse ja tehnilise järelevalve amet, kes alustas selle peale järelevalvemenetlust, kinnitab, et ettevõtte pingutused olukorra lahendamiseks on hakanud vilja kandma.«Teeme iga nädal nii tagasimakseid kui tarneid,» sõnas Germdeci tegevjuht Margus Siimo.Kõik tarbijavaidluste komisjoni otsusega nõuded on rahuldatud, samuti on ettevõtte poole teel väga paljude klientide kaup. Märtsis toimetas ettevõte kauba kätte enam kui 70 kliendile ning ettevõtte Tartu laos on kohe saadaval tooted, mille tellimuse on kliendid tühistanud.Viivitused pole pahatahtlikudComfy veebipoest tellitud kauba puhul on olnud eelkõige probleeme tarnimise ja tarneaegadega ning nagu tarbijakaitse ja tehnilise järelevalve ameti (TTJA) ettevõtluse osakonna juhataja Ulrika Paavle ütles, hakkasid need tekkima möödunud kevadest. Sel aastal on esitatud 83 kaebust. Objektiivselt hinnates on see hulk tavapärasest suurem, kuid Paavle rõhutas, et amet on ettevõtjaga mitu korda kohtunud ning too on koostööaldis ja teeb pingutusi kaebuste rahuldamiseks.«Kaupleja on selgitanud tarne- ja tagasimakseraskuse põhjusi, mis ei ole olnud pahatahtlikud,» lausus Paavle (pildil) ning ütles, et menetlus endiselt käib ja ettevõte on esitanud ametile nõutavat infot nii viimase aja tegevuse kui edasiste plaanide kohta, et saaks hinnata tema jätkusuutlikkust ja võimet võlgnevusi likvideerida.Ettevõtlusosakonna juhataja lisas, et saadava info põhjal otsustatakse, kuidas asjaga edasi liikuda. «Kaupleja on kogu menetluse jooksul teinud märkimisväärseid pingutusi, et tekkinud raskuste ületamiseks lahendusi leida,» kinnitas ta ning ütles, et kuna kõik tarbijavaidluste komisjoni nõuded on täidetud, ei ole Comfy.ee enam mustas nimekirjas.Mööbel või rahatagastusÜks mure allikas on olnud Germdeci puudulik klienditugi. Näiteks veel märtsis võttis klienditoe e-posti aadressilt vastuse saamine palju rohkem aega, kui automaatteates lubatav üks-kaks, rohkemate päringutega ajal kolm-neli tööpäeva. Vastuse saamine venis ning vaikus niigi tarnetähtaja ületanud kauba puhul tekitas kahtlusi ja küsimusi.Nagu Margus Siimo selgitas, on automaatvastus ühest küljest seadistatud selleks, et kliendid teaksid, et nende kiri on kohale jõudnud, kuid mõnel ajal on päringuid palju ning mõned vastused tulevad tõepoolest hiljem, kui automaatvastuses lubatud. «Oleme probleemist teadlikud ja tegeleme sellega, et asja parandada. Palume vabandust kõigilt, kelle päringuni me pole piisavalt kiiresti jõudnud,» tähendas ta ja lubas, et lõpliku vastuseta keegi ei jää.Siimo lisas, et inimesed ei ole jäänud ilma ka tellitud mööblist ning klient, kes soovib raha tagasi, selle ka tagasi saab. Raskustest ja tarneaja ebakindlusest hoolimata on praegugi võimalik Comfyst mööblit tellida ja nagu tegevjuht ütles, tahab ettevõte uute tellimuste vastuvõtmisega just näidata, et on suuteline neid täitma ja inimesed saavad järjest kauba õigel ajal kätte. «Loodame, et üha rohkemad neist annavad sellest ka üldsusele teada,» lausus ta ning lubas, et lahendusi otsitakse ka nende klientide tellimuste puhul, mille tarned on viibimas. «Üritame leida neile vajadusel alternatiivseid ja kiiremini saabuvaid tooteid, kui nad ei soovi kohest tagasimakset.»Siimo nentis, et igal ettevõttel on jooksvad kulud ning kui ettevõte uute tellimuste vastuvõtmise ja seega ärikasumi teenimise lõpetaks, oleks ta varasemate tellimuste täitmisel tunduvalt keerulisemas olukorras. «Ettevõttel on igapäevased füüsilised ja virtuaalsed tegutsemiskulud, maksta tuleb töötasud ning teenustasud partneritele kauba ladustamise, hoiustamise ja garantiitööde eest. Kõik meie partnerid on reaalsed. Germdec on tegutsenud 4,5 aastat ja täitnud üle 2300 mööblitellimuse,» kõneles ta ning rõhutas, et tegemist ei ole mingil moel pettusega, vastasel korral oleks ju ka tarbijakaitse ranged meetmed kasutusele võtnud.Nagu nentis TTJA ettevõtluse osakonna juhataja Ulrika Paavle, saab kaupleja probleemide kuhjumise korral muu hulgas keelata ligipääsu tema veebipoele. «Seda juhul, kui see on vajalik tarbijate kollektiivsetele huvidele tekkiva olulise ohu ärahoidmiseks ja selleks puuduvad muud tõhusad võimalused.»Samas märkis ka Paavle, et veebipoele ligipääsu sulgemine tähendab üldjuhul, et kauplejal puudub edaspidi kauplemisvõimalus ja seega ka võimalus olemasolevat kaupa realiseerida ja vanu võlgnevusi maksta. Veebipoe sulgemine võib tähendada ettevõtte pankrotti ning sel juhul saavad kõik tarbijad, kel on ettevõtja vastu nõudeid, need esitada pankrotimenetluses üldises korras. Seega ei ole garanteeritud, et kõik tarbijad saavad pankrotimenetluse käigus kogu oma raha tagasi.Veebipoe sulgemine on ulatuslik kaupleja ettevõtlusvabaduse piirang, mistõttu peab Paavle sõnul hoolikalt kaaluma selle põhjendatust. «Tarbijakaitse ja tehnilise järelevalve ameti tegevuse eesmärk on kaitsta nii tarbijaid kui ka ettevõtjate tegutsemisvabadust ja ausat konkurentsi,» toonitas ta.Neljandik kaebusi tuleb e-kaubanduse vallastE-kaubandusega seotud pöördumised moodustavad ligi neljandiku tarbijakaitse ja tehnilise järelevalve ametile (TTJA) laekuvatest kaebustest.TTJA ettevõtluse osakonna juhataja Ulrika Paavle sõnul on selle üks põhjus netiostude suur osakaal igapäevatehingutes. Enamasti puudutavad tarbijate e-kaubandusega seotud pöördumised kas tellitud ja ettemakstud kauba tarnimist või siis ostetud kaubal ilmnevaid puudusi. Väga sagedasti on vaidlused seotud veebipoodidest tarnimata kauba puhul lepingust taganemise ja raha tagasisaamisega.TTJA ettevõtluse osakonna jurist-valdkonnajuht Hellika Teder tõdes, et heitlikus majandusolukorras võib igasuguse äritegevusega kaasneda makse- ja majandusraskustesse sattumine, kuid ameti hinnangul pole probleemsete ettevõtete arv viimasel ajal märkimisväärselt kasvanud.Teder lisas, et nii-öelda musta nimekirja kohta ametil eraldi statistikat ei ole ning pole ka filtreerimisvõimalust, kui suur hulk selles nimekirjas olijaid tegutseb e-kaubanduse alal, kuid nimekirjast leiab selliseidki, kelle veebipood on tulnud sulgeda, näiteks osaühingud AGIR ja Directexpo.Sõltuvalt aastast on e-poodidele ligipääsu sulgemisi paar-kolm, kuid nagu Teder toonitas, ei piirata ühelgi juhul ligipääsu kaupleja vaatenurgast ootamatult. Amet kuulab esmalt kaupleja ära ja seejärel on tollel võimalik oma tegevus seadusega kooskõlla viia. «Pole välistatud, et kui ta viib tegevuse täielikult kehtiva õigusega kooskõlla, e-poele ligipääsu piirang eemaldatakse.»Ka pole kauplejal keelatud avada järgmist veebilehte ja uue firma nime alt edasi tegutseda. Tederi sõnul niisugust tegutsemisvabadust piirata ei saa, kuid uute probleemide ilmnemisel sekkutakse igal juhul. (Sakala)Ligi aasta on osaühingul Germdec olnud raskusi klientidele e-poest tellitud mööbli õigeaegse kohaletoimetamisega ning see on päädinud pahameeleavaldustega näiteks sotsiaalmeedias. Nüüd on mured lahenema hakanud ja ettevõte teeb koostööd tarbijakaitseametiga, kes kinnitas, et takerdused pole olnud pahatahtlikud. Foto on illustratiivne. LIIS TREIMANNSIGRID KOOREP


Murranguliste aegade peaministreid on varemgi valetamises süüdistatudKõik juhid teavad, et valelt tabatuna kaotavad nad usalduse ja tõsiselt võetavuse. Tõde aga ei pruugi alati meeldiv olla ning nii püüavad nad tõe väljaütlemise asemel pahatihti muuta jutu ümmarguseks ja sisutühjaks.Ent kedagi pettuselt tabada polegi alati nii lihtne - enamasti võib see, mis tundub puhta valena, olla hoopis hästi peidetud pooltõde või siis kehvasti sõnastatud tõde. Igal juhil on selleks oma taktika ja nii on ka Eesti peaministritel aegade jooksul kujunenud välja oma stiil ja oskus, kuidas ebameeldivaid sõnumeid edasi anda.Peaminister Mart Laar sai peaaegu kohe pärast 1992. aasta riigikogu valimisi turmtuld nii opositsioonilt kui ka ajakirjanduselt, sest esimene iseseisvuse taastamise järgne põhiseaduslik valitsus tegi asju, milles ei olnud valimiskampaania käigus otseselt kokku lepitud, mis olid suurele osale rahvast väga ootamatud või tundusid oponentidele lihtsalt kahtlased. Valusad teemad olid siis Iisraeli relvatehing ja Eesti Panga valduses olnud rublade müük, mille üksikasju ei olnud võimalik kohe avaldada.Mart Laari radikaalsed reformidOtseselt maksude tõstmist Isamaa valimiskampaania 1992. aasta suvel ei lubanud, ent kui 1993. aastal tõsteti käibemaks 10 protsendilt 18-le ning kehtestati nii füüsilistele kui ka juriidilistele isikutele üldine ühtne tulumaks 26 protsenti, ei tekitanud see ühiskonnas suurt vastuseisu ja selle pärast peaministrit valetajaks ei nimetatud. See oli aeg, kui alles loodi demokraatlikule riigile kohast seadustikku ning korrastati riigihaldust, mistõttu pöörati etteteatamata maksudele palju vähem tähelepanu kui muudele sisepoliitilistele sündmustele. Lisaks eespool nimetatud vältimatult vajalikele tehingutele toimusid sellel perioodil ka Narva referendumi katse ja Pullapää kriis.Politoloog Tõnis Saartsi sõnul ei saa olla kindel, kas 1992. aastal Isamaa poolt hääletanud andsid kõikidele neile üsna radikaalsetele reformidele mandaadi.Pärast Eesti astumist NATOsse ja Euroopa Liitu tegeletakse meie sisepoliitikas teemadega, mis on omased ka teistele stabiilselt arenenud riikidele, kuid maksudebatid pole meil valimiste eel kunagi olnud põhiteema.Tuntuim peaministri valetamisega seotud skandaal puhkes siis, kui toonane Võru maavanem Robert Lepikson korraldas 1999. aastal seltskondlikul koosviibimisel, kus osales ka Mart Laar, märki tulistamise Edgar Savisaare pildi pihta. Võib uskuda, et rohkem kui aas*a Pärast aia“ kirjaniku küsimusele vastates Laar seda sündmust kui ebaolulist tõesti täpselt ei mäletanud, kuid vastuste ebamäärasus ja sõnastuse hilisem täpsustamine ei vabastanud teda täielikult valetamiskahtlusest.Samas on Laar harvaesineva avameelsusega enne 1999. aasta riigikogu valimisi peetud teledebatil öelnud, et kui riigi rahanduse olukord oleks väga vilets ja tuleks hakata kärpima, kärbiks ta ka vanaduspensione. See avaldus tekitas Isamaaliidu valimismeeskonnas šoki, kuid ometi anti erakonnale oodatust rohkem hääli ja see võimaldas Mart Laaril saada kolmikliidus teist korda peaministriks.Maksude tõstmisest võinuks rääkidaPolitoloog Martin Möldri hinnangul oleks ka Reformierakond võinud seekord maksudest avameelsemalt rääkida. «Varem on mitu erakonda lubanud kehtestada astmelise tulumaksu ja enamik valijaid oleks seda tõenäoliselt toetanud,» ütles Mölder Postimehele. «Reformierakondlased oleksid võinud sellest uljalt rääkida, sest just nende valijad - ühes kuus 3000 euro ringis teenivad teenivad inimesedvõidavad maksuküüru kaotamisest märkimisväärselt, vaesemad ja kõige rikkamad aga ei võida midagi. Maamaksu kehtestamist kodualusele maale oleks aga olnud valijatele väga raske maha müüa ja suhtumine automaksu sõltub detailidest, millest pole praegu midagi teada.»Ka Saartsi sõnul oleks maksude tõstmise vajadusest saanud enne valimisi rääkida. «Mingil määral on see valijate lihtsameelseks pidamine, kui maksudest eelnevalt üldse ei räägita,» lausus ta. «Arvatakse, et halbadest sõnumitest ei suuda valija aru saada - see on tema alahindamine. Me ei saa ka eeldada, et keegi käiks välja detailse maksude tõusu kava, sest see on ikkagi kokkulepete küsimus. Aga märku anda, et maksude tõstmine on võimalik - seda oleks ikka saanud teha, see oleks igati legitiimne diskussioon.»Politoloog Rein Toomla ühines kolleegide hinnanguga, öeldes: «Kaja Kallasele oleks hea olnud, kui oleks veidi otsesemalt vihjatud, et kui olukord on väga halb, tuleb meil võib-olla ka makse tõsta.» Ta lisas, et kuna kaks aastat on olnud rahandusministriks reformierakondlane, pidid erakonnal riigi rahanduse andmed käepärast olema. «Reformierakondlastel oleks praegu palju kergem, kui nad oleksid kampaania käigus kas või poole lausega vihjanud, mida nad olukorra parandamiseks tegema hakkavad.Seal on ju hulk rahandusspetseöelnud siis, et meil ilmselt ei jäägi muud üle, kui tuleb natuke makse ka tõsta, et rahvas oleks selleks valmis olnud.»Möldri sõnul on see Eesti poliitilisse süsteemi juba sisse ehitatud, et enne valimisi lubatakse kõike, mida võib üldse ette kujutada, kuid see, mida saab ellu viia, selgub alles valitsust moodustades. «Ka seekord ei rääkinud koalitsiooni kuuluvad erakonnad enne valimisi maksudest, välja arvatud sotsid, kes seda natuke siiski tegid. Kõigi nende kampaania oli üles ehitatud sellele, et hirmutada valijaid EKREga,» lausus ta.Reformierakonna valearvestus «Arvatavasti ei arvestanud Reformierakond kampaania strateegia koostamisel koalitsioonipartneritena mitte niivõrd Eesti 200 ja sotse kui pigem Keskerakonda. Sellisel juhul aga ei oleks Reformierakonnal olnud võimalik viia ellu oma suurt lubadust - maksuküüru kaotamist -, sest Keskerakond oleks sellele vastu olnud. Mis omakorda oleks tähendanud, et kõige kallima valimislubaduse täitmiseks poleks olnud vaja praegust maksutõusude paketti välja käia. Valimistel juhtus aga see, et Reformerakonnal läks paremini, kui nad ootasid, ning ka Eesti 200-l läks paremini, kui nad lootsid. Seejärel leidsidki nad end koalitsioonikõnelustel laua taga oma maksuküüru kaotamisega, millega enne võib-olla väga ei arvestatudki. Ja selle katmiseks oli vaja tõsta tervet rida makse. Aga see on nüüd hüpoteetiline stsenaarium, mille kohta me tõenäoliselt ei saa kunagi teada, kas nii oleks võinud minna,» rääkis Mölder.Ta pakkus välja ka teise võimaliku variandi: Reformierakonna juhid teadsid enne valimisi, et kõik maksumuudatused ja -tõusud on vaja ära teha, aga otsustasid teadlikult neist mitte rääkida. Tema hinnangul oleks see natuke alatu ja tähendaks sisuliselt, et valijatest mõeldakse kui alaealistest. «See oleks patroneeriv suhtumine, kui mõeldakse, et nad [valijad] ei saa nagunii aru, et ei tõsta, kui ka see, et maksuküsimustest ei räägitud sellepärast, et neid tohiks panna rahvahääletusele. See oli madala kvaliteediga poliitretoorika.»Toomla sõnul oleks Reformierakonna ajutrust pidanud ühe lause juurde panema, sel juhul oleksid asjad nüüd natuke teistsugused. «Oleks võinud olla näiteks nii: «Teatud tingimustel tõstame, aga loodame, et neid tingimusi ei tule ja me ei peagi makse tõstma.» Praegu tekitab aga sellise kaalutletud lause puudumine neile probleeme.»Majandusteemad ei mängi rolli Saarts meenutas, et makse on ilma otsese mandaadita tõstetud ka pärast Laari esimese valitsuse aega. Sellega viitas ta käibemaksu tõstmisele kahe protsendi võrra Andrus Ansipi teise valitsuse ajal 2008. ja 2009. aastal, kui oli alanud majanduskriis. Saartsi sõnul on valitsused teinud valimistsükli keskel või teisel poolel mitmeid olulisi reforme ja seadusemuudatusi, mis ei olegi sealjuures olnud varasemates valimiskampaaniates läbi arutatud ega koalitsioonilepingus fikseeritud. «Näiteks 2014. aastal vastu võetud kooseluseadus, millest 2011. aasta valimiskampaanias absoluutselt juttu ei olnud. 2009 muudeti aga olulisi töölepingu seadusi, mis puudutasid väga paljusid inimesi, kuid millest ka ei räägitud. Meil toimib esindusdemokraatia mudel, kus poliitikutele jäetakse vabadus vastavalt muutuvatele oludele reageerida, ei küsita rahvalt iga kord mandaati referendumilt. Seekord ei olnud maksude teema üldse esil ja see andis poliitikutele võimaluse ajada udust juttu, kuidas majanduskasv katab kõik võimalikud kulutused.»Saartsi sõnul ei mängi majandusteemad Eesti valimistel mingit rolli, küll aga julgeoleku ja Venemaa ohuga seonduv. «Need määravad valimistulemuse. Järgmisel korral ollakse võib-olla natuke targemad ja üritatakse ka majandusteemadel diskussiooni pidada, kuid ka tulevikus ei määra see ilmselt tulemust. Kui majandusteemad oleksid esikohal, siis minu arust ei saaks erakonnad selliseid rääkimata jätmisi enne valimisi lubada. Reformerakonnal oleks olnud seda diskussiooni väga ebamugav pidada, kuna nad on kinni hoidnud neoliberaalsetest dogmadest. Nii ei soovinudki nad seda diskussiooni avada ja said hoida kampaaniafookust mujal.»Ka Ansipi-aegse Reformierakonna lubadus viia Eesti viie rikkaima Euroopa riigi hulka ning Jüri Ratase väide, et Keskerakond on muutunud, liigitatakse sageli suurte valede hulka, kuid politoloogid ütlevad, et selliste lubaduste realiseerimine võib lihtsalt kauem aega võtta.Kahtlane jutt raha päritolu kohtaSotsioloog Juhan Kivirähk (pildil) tuletas meelde, et 2012. aastal toimusid meeleavaldused loosungi all «Aitab valelikust poliitikast!».Tollased skandaalid ei tulenenud aga peaminister Andrus Ansipi valetamisest, vaid Reformierakonna rahastamisest «kilekottidega», mille uurimise käigus ajasid kahtlast juttu raha päritolu kohta mitme erakonna tipp-poliitikud.Samalaadne kahtlasevõitu erakonna rahastamine paljastati aastaid varem, kui Rahvaliidu tuntud poliitikud, erakonna esimees Arnold Rüütel kaasa arvatud, kandsid erakonnale üle tuhande krooni kaupa sularaha, jättes mulje varjatud rahastamisskeemidest."Mart Laari esimene valitsus tegi asju, milles ei olnud valimiskampaania käigus otseselt kokku lepitud ja mis olid suurele osale rahvast väga ootamatud.""Kaja Kallasele oleks hea olnud, kui oleks veidi otsesemalt vihjatud, et kui olukord on väga halb, tuleb meil võibolla ka makse tõsta."Politoloog Rein ToomlaAndrus Ansip, Kaja Kallas ja Mart Laar on peaministritena pidanud kõige rohkem tõrjuma süüdistusi valetamises.Loe ka JUHTKIRJA LK 12 AIMAR ALTOSAAR, ajakirjanik


Venemaad enam ei kardetaVenemaa võimuladvik mõistab, et kaotab sõja, ja tahab selle ajutiselt külmutada. Isegi terrorist Prigožin kirjutab sellest. Ehkki tema artikkel kannab pealkirja «Vaid aus lahing: ei mingisugust kauplemist», on see pühendatud justnimelt taolise kauplemise võimaluste otsingutele läänega. Venemaa tingimus on konflikti külmutamine vaenupooli lahutavat liini pidi, mis võimaldaks vallutatud alad «ära seedida».Prigožin kirjutab: «Täna on võimu ja ühiskonna tarvis tervikuna vaja panna sõjalisele erioperatsioonile rasvane punkt. Ideaalne variant oleks kuulutada sõjaline erioperatsioon lõppenuks, teatada kõigile, et Venemaa on oma planeeritud eesmärgi saavutanud... Siis jääb üle vaid üks: kinnitada kindlalt kanda aladel, mis on juba olemas.»On võimalik, et Prigožin sai tellimuse taoliseks «lekituseks» presidendi administratsioonilt - muidu poleks tal ju selleks meelekindlust jagunud. Sama oleks soovinud ka Putin ise, ent moel, et ettepanek konflikti külmutamiseks oleks tulnud USA ja ELi poolt.Kreml pöördub Prigožini suu läbi lääne poole: laske meil sõda lõpetada ja ära ahmata see, mille oleme juba ahmanud. Kui te ei lase seda teha ja lubate Ukrainal pealetungi alustada, tuleb see teile endile kahjuks - Venemaa militariseerub veel enam, muutub veel fašistlikumaks; mõõdukate bürokraatide asemel tulevad võimule minu, Prigožini-taolised, kes hakkavad teiega viimse venelaseni sõdima. Venemaa võimud püüavad kaubelda oma tavapärasel kriminaalsel moel ja saavutada eesmärke šantaažiga.Samas on juhtunud see, et keegi neid naeruväärseid väljapressijaid enam ei karda ja kauplema nendega ei hakata. Nad lihtsalt lömastatakse.Tõlkinud Teet KorstenIGOR EIDMAN, Venemaa sotsioloog


JuhtusVeokijuht ei märganud maasturit19. aprillil kella 10.45 paiku põrkasid Tartust Otepääle viival maanteel kokku veok ja maastur, viimase juht viidi haiglasse.Õnnetus juhtus, kui Kambja poolt tulnud Scania juht ei pannud tähele Tartu poolt lähenenud Toyota Hiluxit ja toimus sedavõrd kõva kokkupõrge, et autod paiskusid ohutussaarele. Toyota roolis olnud 52-aastane naine sai vigastada ning ta toimetati haiglasse. Veokijuht viga ei saanud.Avarii juhtus paigas, kus maantee ristub Kambjasse viiva teega, seal on liiklusõnnetusi juhtunud korduvalt.Kulupõlengust süttis metsaalune18. aprillil kella 16 paiku põles Kambja vallas Ivaste külas heinamaal kulu, samuti metsaalune, põleng ulatus 1,5 hektarile ja selle kustutamine võttis päästjatel üle tunni aja. Kustutustöödel kasutati ATVd.Ilmselt oli põlengu põhjuseks hooletu ümberkäimine lahtise tulega, kuid süüdlast tabada ei õnnestunud.Rõdul puhkes tulekahju18. aprillil kell 18.14 teatati, et Tartus Annelinnas Nõlvaku tänaval põleb kortermaja kolmanda korruse rõdu.Päästjate sisenemise ajal korteris kedagi ei olnud. Kuumus oli juba purustanud rõduukse klaasi ja akna. Päästjatel õnnestus piirata tule levik tuppa, kustutustööd lõpetati kell 18.40. Rõdul olnud asjad hävisid. Tulekahju tekkepõhjust veel selgitatakse.Kullerteenus osutus kelmi lõksuksInimene sisestas hiljuti veebist kaupa tellides kulleriteenuse eest tasudes oma pangakaardi andmed. Hiljem selgus, et ta sattus kelmide peale, kes tekitasid «teenuse» tellijale 1348 eurot kahju. Politsei alustas kriminaalmenetlust.«Politseiametnik» tühjendas kontotTartus elav mees sai end politseiametnikuna esitlenud kelmilt kõne, milles räägiti tema nimele vormistatud laenust.Et mehe nimele ei saaks laenu võtta, palus kelm tal avada uue pangakonto ja kinnitada seda Smart-ID PIN 1 ja PIN 2 abil. Kelmusega kanti mehe kontolt ära 1233 eurot. Politsei algatas juhtumi uurimiseks kriminaalmenetluse.Avariisse sattunud maasturi juht sai tõsiselt viga. Nõlvaku tänaval leegitsenud rõdu märkas vastasmaja elanik. Lugeja foto


Euroopa Liit soovib tugevdada pangandussektorit ja vältida panganduskriisePanganduskriiside vältimiseks ja pangandussektori tugevdamiseks tuli Euroopa Komisjon (EK)
18. aprillil välja ettepanekute paketiga EL pankade kriisiohje- ja hoiusekindlustusraamistiku tugevdamiseks.
Reet Teder, poliitikanõunik, Eesti Kaubandus-Tööstuskoda
Selle paketi põhiosa koosneb kolmest seadusandlikust ettepanekust, millega muudetakse pankade taastamise ja kriisilahenduse direktiivi (direktiiv 2014/59/EL), ühtse kriisilahendusmehhanismi määrust (määrus 806/2014) ja hoiuste tagamise skeemide direktiivi (direktiiv 2014/2014). 49/EL).
Eraldi sisaldab pakett ka neljandat mitteseotud seadusandlikku ettepanekut pankade taastamise ja kriisilahenduse direktiivi ning ühtse kriisilahendusmehhanismi määruse muutmiseks. Lisaks sisaldab pakett ka komisjoni aruannet ühtse järelevalvemehhanismi läbivaatamise kohta ja EK teatist.
EK selgituste kohaselt antakse nende ettepanekutega ametiasutuste käsutusse mitmesuguseid õiguslikke vahendeid, et nad saaksid korraldada maksejõuetu, mis tahes suuruse ja ärimudeliga panga nõuetekohase turult väljumise. Eelkõige on tänu sellele panganduskriiside korral lihtsam kasutada sektori rahastatavaid turvavõrke hoiustajate kaitsmiseks, näiteks viia nad maksejõuetust pangast üle elujõulisesse panka. Selline turvavõrkude kasutamine peab üksnes täiendama pankade sisemist kahjumikatmisvõimet, mis jääb esimeseks kaitseliiniks võimaliku kriisi korral.
Üldiselt aitab see veelgi paremini säilitada finantsstabiilsust, kaitsta maksumaksjaid ja hoiustajaid ning toetada reaalmajandust ja selle konkurentsivõimet.
Ettepanekute paketil on järgmised eesmärgid:
Säilitada finantsstabiilsus ja kaitsta maksumaksjate raha
EK loodab, et edaspidi on hoiuste tagamise skeeme kriisiolukordades lihtsam kasutada, et kaitsta hoiustajaid (füüsilisi isikuid, ettevõtteid, avaliku sektori asutusi jne) kahjumi eest, et hoida ära tagajärgede ülekandumine teistesse pankadesse ning negatiivne mõju ühiskonnale ja majandusele. Tuginedes sektori rahastatavatele turvavõrkudele (nt hoiuste tagamise skeemid ja kriisilahendusfondid), kaitstakse seeläbi paremini ka maksumaksjaid, kelle raha ei ole vaja kasutada finantsstabiilsuse säilitamiseks. Hoiuste tagamise skeeme saab sel eesmärgil kasutada ainult pärast pankade sisemise kahjumikatmisvõime ammendumist ja ainult selliste pankade jaoks, mille puhul juba oli kavas kasutada kriisilahendust.
Kaitsta reaalmajandust panga maksejõuetuse tagajärgede eest
Kriisilahendus on peamine kriisiohjevahend ning kavandatavad eeskirjad võimaldavad ametiasutustel selle täielikult ära kasutada. Erinevalt likvideerimisest võib kriisilahendus olla vähem häiriv, sest kliendil jääb juurdepääs oma kontodele alles, näiteks kui ta kantakse üle teise panka. Lisaks säilivad panga kriitilise tähtsusega funktsioonid. See toob kasu majandusele ja ühiskonnale üldisemalt.
Kaitsta hoiustajaid paremini
Hoiuste tagamise skeemi direktiivis on sätestatud, et tagada tuleb 100 000 eurot hoiustaja ja panga kohta. See piirmäär jääb kehtima kõigile ELi hoiustajatele. Kuid EK ettepaneku paketiga ühtlustatakse hoiustajate kaitse norme kogu ELis veelgi. Uue raamistikuga laiendatakse hoiustajate kaitset avaliku sektori asutustele (st haiglatele, koolidele, omavalitsustele) ning rahale, mille kliendid on hoiustanud teatavat liiki vahenditesse (st investeerimisühingutesse, makseasutustesse, e-raha asutustesse). Ettepanek sisaldab lisameetmeid, et ühtlasemalt kaitsta 100 000 eurot ületavaid ajutisi suuri saldosid, mis on seotud konkreetsete elusündmustega (nt pärand või kindlustushüvitised).
Hoiustajate paremaks kaitseks tehakse muudatusi ka nõuete hierarhias. Kehtivates eeskirjades on sätestatud hoiustajate kolmetasandiline pingerida, mille kohaselt hinnatakse nõudeid kriisilahendusjuhtumi puhul: tagatud hoiused/hoiuste tagamise skeemide nõuded on kodumajapidamiste ning väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate tagamata hoiustest kõrgemal kui muud tagamata hoiused. Enamikus liikmesriikides on tagamata hoiused sama järjekohaga kui muud tavalised tagamata nõuded (nt kõrgema nõudeõiguse järguga võlakirjade omanikud), samas kui mõnes liikmesriigis on tagamata hoiused muude tavaliste tagamata nõuete kohal.
Uus hoiustajate eelistus toob kaasa kaks muudatust: hoiuste tagamise skeemide "eelisõiguste" kaotamine ja ühetasandilise järjestuse loomine kõigi hoiuste jaoks (tagatud hoiused ja hoiuste tagamise skeemide nõuded, kodumajapidamiste ning väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate tagamata hoiused, muud tagamata hoiused). Lisaks eelistatakse kõiki hoiuseid võrreldes tavaliste tagamata nõuetega.
Hoiustajate eelistuse muutmise eesmärk nõuete hierarhias on tõhustada ja ühtlustada hoiustajate kaitset, eristades hoiuseid selgelt muud liiki kohustustest, mis võivad maksejõuetuse korral kanda kahjumit, millel on finantsstabiilsusele vähem oluline mõju.
Lisaks võimaldab see hoiuste tagamise skeemide vahendeid tõhusamalt kasutada. Ühetasandilise hoiustaja eelistamine, mille puhul hoiuste tagamise skeemi järjestust ei eelistata enam kõigi teiste hoiuste suhtes, on peamine eeltingimus hoiuste tagamise skeemi rahastamise vabastamiseks kriisilahendusmenetluses väikseimate kulude testi alusel. Suurendades kriisilahenduse rahastamise kättesaadavust, hõlbustaks see muudatus kriisilahenduse vahendite kohaldamist keskmise suurusega ja väiksemate pankade suhtes, mis on likvideerimiseks liiga suured, ilma et sellel oleks negatiivseid tagajärgi finantsstabiilsusele, hoiustajate kaitsele ja maksumaksja rahale.
Mis edasi
Nüüd, nagu ikka EK algatuste puhul, järgneb seadusandlik tavamenetlus. Õigusaktide muudatuste ettepanekuid hakkavad arutama Euroopa Parlament ja nõukogu, mille raames toimub ka konsultatsiooniprotsess liikmesriikides.


Politsei võttis vahi alla 8 elektribörsi hinnaga manipuleerijatTaani politsei teatas, et vahistas 8 inimest, keda kahtlustatakse elektrituru hindade manipuleerimises.Bloombergi andmetel vahistati 8 energiakauplemise ettevõtte töötajat, keda kahtlustatakse elektribörsi hindade manipuleerimises.
Kinnipeetute hulka kuuluvad nii firma juhid kui ka töötajad.
Politsei andmetel kahtlustatakse inimesi hinnamanipulatsiooniga endale sadade miljonite Taani kroonide suuruse kasumi tekitamises.
«Meil on tugev kahtlus, et need töötajad said hinnamanipulatsiooni kaudu illegaalset tulu,» teatas Taani politsei.
Millise firmaga tegu, pole veel teada. Küll tõttasid oma seotust juhtunuga eitama sellised Taani elektrikauplemisettevõtted nagu Norlys Energy Trading, InCommodities ning Aalborg Forsyning.


God Is An Astronaut tõi kosmilise pimeduse Maale lähemale18. aprillil esines Tallinnas klubis Tapper täismajale üks postroki suurnimedest – God Is An Astronaut. Ansambel, mis kummastaval ning melanhoolsel moel suudab hingevalu panna kõlama nagu see oleks lihtne ja leebe, aga hirmutavalt ilus seejuures.Juba 2020. aasta septembris toimuma pidanud kontsert lükati olude sunnil lõpuks kolmel korral edasi, nii et see, et God Is An Astronaut vaatamata kõigele ning kõige kiuste ometigi Tallinnasse esinema jõudis, on juba omaette vägitükk. Ent sellest veelgi uskumatum on, kuivõrd võimsa kontserdi nad viimaks teisipäeval Tapperis andsid.
Ehkki lubatud «All Is Violent, All Is Bright» albumilt tuli esitamisele vaid kolm lugu, mitte tervikalbum, mis kontseptsiooni poolest oleks muidugi hiilgav ja sümboolne olnud, mõjus Tapperis toimunud kontsert terviklikuna. Seal ei olnud ühtki ripakile jäänud niidiotsa, see ei jäänud hargnema, kõik kontserdi alguses lahti harutatud paelad said kontserdi lõpuks uuesti kinni seotud.

God Is An Astronaut on üks neid bände, mis on peaaegu ambitsioonitu – nad lihtsalt valdavad oma kunsti suurepäraselt, ent näiliselt ei ole nad eriti tähelepanunäljas ning neil pole ka ühtki maailmavallutuslikku plaani.
Tõtt-öelda mulle isegi imponeerib see, kui lavale tulevad bändimehed, kes näevad välja nagu suvalised tüübid tänavalt (ehkki mõnel juhul on bändimeeste riietus siiski mingil määral koordineeritud, kuigi seda üsna minimaalselt) ning mängivad siis oma lood ilma igasuguse kekutamise või poosetamiseta täiesti filigraanselt ette. Need on hetked, kus ei ole deklaratiivsel ettemängul ja edvistaval etenduskunstil kohta, on vaid muusika, on vaid armastus muusika vastu ning on inimesed, kes sellest ebamaisest ning kõikehaaravast tundest muusika kaudu osa saavad.
Selles äärmuslikult lakoonilises sünguses, sügavtundelises ja emotsionaalses minimalismis ei ole aga midagi halba, kui sellest sünnib muusika, millesarnast loob God Is An Astronaut. See on muusika, mille puhul on sõnad liiast – on nende muusikan tundeelamuslik sisekaemus maailma, mis on isegi küllastunud emotsioonidest, valust ja vaimuvalgusest.
See on intensiivne nii albumil kui ka kontserdil ning kuigi iseäraslikult võiks pidada seda isegi ambientseks, sest põhirõhk on atmosfääril ja sünguse tuhandetel toonidel, on selles siiski teatud sorti ärevus ja pingestatus, mis ei lase kuulajal päriselt lõõgastuda.
Üleüldiselt võib God Is An Astronauti loomingut seetõttu pidada muusikaks, mida peab tundma kõigi meeltega. Vastasel juhul on üsna keerukas mõista, milliste tihedate kombitsatena võivad helid sind sitkesse haardesse võtta ning õhu sinust täielikult välja pressida. Muidugi on selgi kammitsetud ja lämmataval tundel oma võlu, see teeb haiget, ent muudab kontserdielamuse ühtlasi unustamatult põrmustavaks.

God Is An Astronaut
18. aprillil 2023
Tapperis
Korraldaja alternatiivmuusika agentuur Urban Culture Entertainment