Swedbank ja PPA hoiatavad: levib uutmoodi pangapettus, ohver kaasatakse väljamõeldud politseioperatsiooniPolitsei ja pank hoiatavad uutmoodi petuskeemi eest.Foto: Shutterstock
Swedbank ja politsei- ja piirivalveamet (PPA) hoiatavad, et levikul on järgekordne pangapettus, mille käigus tõmmatakse ohver väljamõeldud politseioperatsiooni, et tema konto rahast tühjaks teha.
Swedbanki klienditeenuste juhi Ede Raagmetsa sõnul on sel aastal olnud juba mitu juhtumit, kus klient tuleb pangakontorisse sooviga välja võtta ootamatult suur summa sularaha. “Kuna viimastel aastatel on erinevate kelmuste arv kasvanud, siis muudab selline käitumine kogenud pangatöötaja alati ettevaatlikuks. Peale vestlust ongi selgunud, et klient on tõmmatud petuskeemi,” ütles ta.
„Antud pettuse puhul räägitakse kliendile, et käimas on politseioperatsioon, mille eesmärk on tuvastada panga sisepettusi ja korruptiivseid töötajaid,” kirjeldas Raagmets. “Seejärel palutakse kliendil minna pangakontorisse, et võtta välja suur summa sularaha. Ka sel nädalal tuli Swedbanki kontorisse klient, kes oli langenud sarnase pettuse ohvriks.”
Pangapettuste või muude telefoni- või investeerimiskelmuste puhul on kelmi esmane eesmärk saada kätte inimese autentimisandmed. Raagmets rõhutas, et pangatöötaja ei küsi kunagi telefoni teel PIN-koode.
Põhja prefektuuri raskete kuritegude talituse juht Vjatšeslav Milenin lisas, et politsei ei tee selliseid operatsioone pangatöötajate tabamiseks ega küsi kelleltki tema paroole või veel vähem palub inimestel nende pangakontolt sularaha välja võtta. Politseile teadaolevat on toimunud kuus sellist juhtumit, milles viiel juhul kaotasid inimesed kelmidele ka oma raha. Nende kogukahju on ligi 93 000 eurot.
Õngitsussõnumid ja investeerimiskelmid
Levinum pangapettus oli mullu petukõne, kus kelm esitles end pangatöötajana, politseinikuna või Google assistendina, eesmärgiga saada kätte ohvri autentimisvahendid. Pangapettuste seas oli ka õngitsussõnumeid ja e-kirju, mida kelmid saatsid pankade või teiste asutuste nimel. Kirjadele oli lisatud link, mis suunas inimese näiliselt panga või asutuse lehele, kus tal paluti kontole sisse logida või sisestada oma krediitkaardiga seotud andmeid. Tegelikkuses avanes selle lingiga petuleht.
Investeerimispettusi on küll pangapettustest ligi poole võrra vähem, kuid nende kahjud on oluliselt suuremad. „Igasuguste investeerimispakkumiste puhul tuleks kõigepealt kontrollida helistaja tausta. Kui pakutav tootlikkus tundub liiga hea, et olla tõsi, siis arvatavasti nii ka on. Igal juhul soovitame investeerimisega alustada oma kodupangast, kust saab turvaliselt vajalikud algteadmised ja soovitused,” lisas Milenin.
Kui oled langenud pettuse ohvriks, siis teavita sellest võimalikult kiirelt panka ja politseid. Siis on suurem tõenäosus raha tagasi saada. Isegi kui sa ise ei langenud pettuse ohvriks, siis teavita pettuse katsest politseid. See aitab nende edasist levikut tõkestada.


Tublid kaasvirulased,SISUTURUNDUSkui ma kunagi Toompeale jalutasin, lugesin trepiastmeid. Neid tuli palju. Üks tõukerattaga laps tihkus koos isaga mäest üles ronides nutta. „Ära jonni,“ ütles isa, „siit üles minna on palju raskem, kui alla tulla“.See lause võiks käia ka poliitikute kohta. Kuid tegelikult on neil just alla väga raske tulla. Ja nii jäävadki sinna Toompea lossi pikaks ajaks istuma stagneerunud nn „vettinud mägrad“, kel pole enam ei kirge ega ka ideid. On jäänud vaid omakasu ja kinnistunud toiduahelad. See suhtumine tuleb uute tulijate vastu välja vahetada!Olles veerandsada aastat töötanud ajakirjanikuna, nõustusin ma neli aastat tagasi kandideerima Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna ridades Riigikokku. Kogusin toona 828 valija toetuse. Sügav kummardus selle eest teile veel kord!Osalesin nelja aasta eest valimistejärgsetel pingelistel koalitsiooniläbirääkimistel erakonna meedia esindajana, kui pandi kokku EKRE, Keskerakonna ja Isamaa kolmikliit, mis kujunes kahe aasta jooksul üheks tegusamaks ja Eestile kõige kasulikumaks valitsuseks üldse. Paraku lõpetati see kooslus enneaegselt ja kõik jäi pooleli.Olen need aastad Riigikogu EKRE fraktsiooni nõunikuna näinud poliitika tegemise köögipoolt igast küljest. Seda, kuidas mõned erakonnad Eestit tükkhaaval maha müüvad, on kõrvalt vaadata kriipivalt valus.See kõik kokku on andnud mulle julgust poliitikas jätkata ja kandideerida seegi kord EKRE ridades Lääne-Virumaal kolmanda numbrina, et esindada virulasi Eesti poliitikas kõige kõrgemal tasemel, tehes kõik, et rahvuskonservatiivide põhiväärtused pääseksid esile rahvuslust maha salgavate ja inimestest hoolimatute jõudude vastu.Olen alati olnud mures meie iseseisvuse säilimise pärast. Täna on see teema taas teravalt esil. Seda nii Ukrainas käiva sõja ja sellega kaasneva kui ka teiselt poolt Brüsselist tuleneva absurdsete ja rahvusriike eiravate survestamiste põhjusel.Eelmise emotsionaalse ärkamisaja läbiteinuna näen süvenevat vajadust ja valmidust meie uueks ärkamiseks.Ühiskonnas tekkinud pinged ja polariseerumine on vaja juhtida sellisesse rahulikku kanalisse, kus meie väike rahvas saab sõbralikult üheskoos eksisteerida. Meie rahvusriik peaks olema just selline, millisena me seda üle kolmekümne aasta tagasi ette kujutasime.Kuigi EKRE-t püütakse konkurentide poolt süüdistada poliitilise spektri laial skaalal, on tõsiasi see, et tegemist on kõige eestimeelsema erakonnaga üldse. EKRE on korruptsioonivaba, rahvuslik, põhimõttekindel seltskond, kes ei mõtle üksnes eliidile, vaid igale inimesele igas Eestimaa nurgas. Meil on ideid, kuidas Eesti vaesusest välja tuua.Ajakirjanikuna pean oluliseks sõna- ja mõttevabaduse säilimist, mitte kedagi ei tohiks diskrimineerida tema mõtete või maailmavaate pärast.Olles näinud elu nii Toompeal kui kõige kaugemas metsatares, oskan ära tunda eestimaalaste muresid ka rohujuure tasandilt ning viia need valijatelt valitsejateni.Paneme sisse järgmise käigu ja ühendame jõud, et tüürida maailma normaalsuse suunas.EESTI EEST!AARNE MÄE


Swedbank ja PPA hoiatavad: levimas on uus pangapettusSwedbank ja politsei- ja piirivalveamet (PPA) hoiatavad, et levikul on järgekordne pangapettus, mille käigus tõmmatakse ohver väljamõeldud politseioperatsiooni, et tema konto rahast tühjaks teha.
Kui pangast palutakse välja võtta suurem summa sularaha, peaks see tegema ettevaatlikuks.
Sel aastal on olnud juba mitu juhtumit, kus klient tuleb pangakontorisse sooviga võtta välja ootamatult suur summa sularaha,
rääkis Swedbanki klienditeenuste juht Ede Raagmets.
Kuna viimastel aastatel on erinevate kelmuste arv kasvanud, siis muudab selline käitumine kogenud pangatöötaja alati ettevaatlikuks. Peale vestlust ongi selgunud, et klient on tõmmatud petuskeemi.
„Antud pettuse puhul räägitakse kliendile, et käimas on politseioperatsioon, mille eesmärk on tuvastada panga sisepettusi ja korruptiivseid töötajaid. Seejärel palutakse kliendil minna pangakontorisse, et võtta välja suur summa sularaha,” rääkis Raagmets. Ka sel nädalal tuli Swedbanki kontorisse klient, kes oli langenud sarnase pettuse ohvriks. „Meie klienditeenindajad annavad endast parima, et pettusi ära hoida ning võimalikke ohvreid märgata, aga palume ka inimestel endil olla tähelepanelikud,” lisas ta.
Pangapettuste või muude telefoni- või investeerimiskelmuste puhul on kelmi esmane eesmärk saada kätte inimese autentimisandmed. „Pangatöötaja ei küsi kunagi telefoni teel PIN-koode,” rõhutas Raagmets. PIN1 kood on mõeldud inimese tuvastamiseks, PIN2 on aga võrdne allkirjaga. „Samamoodi nagu ei tohi allkirjastada kunagi dokumenti enne seda lugemata, ei tohi ka oma PIN2 koodi kellegagi kergekäeliselt jagada. Tuletame lisaks meelde, et panka sisenedes ei küsita kunagi digiallkirja ehk PIN2 sisestamist,” lisas ta.
Põhja prefektuuri raskete kuritegude talituse juht Vjatšeslav Milenin lisas, et politsei ei tee selliseid operatsioone pangatöötajate tabamiseks ega küsi kelleltki tema paroole või veel vähem palub inimestel nende pangakontolt sularaha välja võtta. „Sel ettekäändel püüavad kelmid aga hoopis inimestelt raha välja petta. Politseile teadaolevat on toimunud kuus sellist juhtumit, milles viiel juhul kaotasid inimesed kelmidele ka oma raha. Nende kogukahju on ligi 93 000 tuhat eurot. Tegemist on kelmidega ja finantsasutused ega ka teised ettevõtted oma töötajate usaldusväärsust taoliselt ei kontrolli,“ rõhutab politseinik.
Levinum pangapettus oli mullu petukõne, kus kelm esitles end pangatöötajana, politseinikuna või Google assistendina, eesmärgiga saada kätte ohvri autentimisvahendid. Pangapettuste seas oli ka õngitsussõnumeid ja e-kirju, mida kelmid saatsid pankade või teiste asutuste nimel. Kirjadele oli lisatud link, mis suunas inimese näiliselt panga või asutuse lehele, kus tal paluti kontole sisse logida või sisestada oma krediitkaardiga seotud andmeid. Tegelikkuses avanes selle lingiga petuleht.
Investeerimispettusi on küll pangapettustest ligi poole võrra vähem, kuid nende kahjud on oluliselt suuremad. „Igasuguste investeerimispakkumiste puhul tuleks kõigepealt kontrollida helistaja tausta. Kui pakutav tootlikkus tundub liiga hea, et olla tõsi, siis arvatavasti nii ka on. Igal juhul soovitame investeerimisega alustada oma kodupangast, kust saab turvaliselt vajalikud algteadmised ja soovitused,” lisas ta.
Kui oled langenud pettuse ohvriks, siis teavita sellest võimalikult kiirelt panka ja politseid. Siis on suurem tõenäosus raha tagasi saada. Isegi kui sa ise ei langenud pettuse ohvriks, siis teavita pettuse katsest politseid. See aitab nende edasist levikut tõkestada.


"Politseioperatsioon": Andke oma raha meile. Jah, kogu summa!Swedbank ja Politsei- ja Piirivalveamet (PPA) hoiatavad, et levikul on järgekordne pangapettus, mille käigus tõmmatakse ohver väljamõeldud politseioperatsiooni, et tema konto rahast tühjaks teha.„Sel aastal on olnud juba mitu juhtumit, kus klient tuleb pangakontorisse sooviga võtta välja ootamatult suur summa sularaha,” rääkis Swedbanki klienditeenuste juht Ede Raagmets. Kuna viimastel aastatel on erinevate kelmuste arv kasvanud, siis muudab selline käitumine kogenud pangatöötaja alati ettevaatlikuks. Peale vestlust ongi selgunud, et klient on tõmmatud petuskeemi.
„Antud pettuse puhul räägitakse kliendile, et käimas on politseioperatsioon, mille eesmärk on tuvastada panga sisepettusi ja korruptiivseid töötajaid. Seejärel palutakse kliendil minna pangakontorisse, et võtta välja suur summa sularaha,” rääkis Raagmets. Ka sel nädalal tuli Swedbanki kontorisse klient, kes oli langenud sarnase pettuse ohvriks. „Meie klienditeenindajad annavad endast parima, et pettusi ära hoida ning võimalikke ohvreid märgata, aga palume ka inimestel endil olla tähelepanelikud,” lisas ta.
Pangapettuste või muude telefoni- või investeerimiskelmuste puhul on kelmi esmane eesmärk saada kätte inimese autentimisandmed. „Pangatöötaja ei küsi kunagi telefoni teel PIN-koode,” rõhutas Raagmets. PIN1 kood on mõeldud inimese tuvastamiseks, PIN2 on aga võrdne allkirjaga. „Samamoodi nagu ei tohi allkirjastada kunagi dokumenti enne seda lugemata, ei tohi ka oma PIN2 koodi kellegagi kergekäeliselt jagada. Tuletame lisaks meelde, et panka sisenedes ei küsita kunagi digiallkirja ehk PIN2 sisestamist,” lisas ta.
Põhja prefektuuri raskete kuritegude talituse juht Vjatšeslav Milenin lisas, et politsei ei tee selliseid operatsioone pangatöötajate tabamiseks ega küsi kelleltki tema paroole või veel vähem palub inimestel nende pangakontolt sularaha välja võtta. „Sel ettekäändel püüavad kelmid aga hoopis inimestelt raha välja petta. Politseile teadaolevat on toimunud kuus sellist juhtumit, milles viiel juhul kaotasid inimesed kelmidele ka oma raha. Nende kogukahju on ligi 93 000 tuhat eurot. Tegemist on kelmidega ja finantsasutused ega ka teised ettevõtted oma töötajate usaldusväärsust taoliselt ei kontrolli,“ rõhutab politseinik.
Levinum pangapettus oli mullu petukõne, kus kelm esitles end pangatöötajana, politseinikuna või Google assistendina, eesmärgiga saada kätte ohvri autentimisvahendid. Pangapettuste seas oli ka õngitsussõnumeid ja e-kirju, mida kelmid saatsid pankade või teiste asutuste nimel. Kirjadele oli lisatud link, mis suunas inimese näiliselt panga või asutuse lehele, kus tal paluti kontole sisse logida või sisestada oma krediitkaardiga seotud andmeid. Tegelikkuses avanes selle lingiga petuleht.
Investeerimispettusi on küll pangapettustest ligi poole võrra vähem, kuid nende kahjud on oluliselt suuremad. „Igasuguste investeerimispakkumiste puhul tuleks kõigepealt kontrollida helistaja tausta. Kui pakutav tootlikkus tundub liiga hea, et olla tõsi, siis arvatavasti nii ka on. Igal juhul soovitame investeerimisega alustada oma kodupangast, kust saab turvaliselt vajalikud algteadmised ja soovitused,” lisas ta.
Kui oled langenud pettuse ohvriks, siis teavita sellest võimalikult kiirelt panka ja politseid. Siis on suurem tõenäosus raha tagasi saada. Isegi kui sa ise ei langenud pettuse ohvriks, siis teavita pettuse katsest politseid. See aitab nende edasist levikut tõkestada.
Loe lähemalt pettuste ennetamise kohta Swedbanki kodulehelt!


Swedbank ja PPA hoiatavad: levimas on uus pangapettus Swedbank ja Politsei- ja Piirivalveamet (PPA) hoiatavad, et levikul on järgekordne pangapettus, mille käigus tõmmatakse ohver väljamõeldud politseioperatsiooni, et tema konto rahast tühjaks teha.
„Sel aastal on olnud juba mitu juhtumit, kus klient tuleb pangakontorisse sooviga võtta välja ootamatult suur summa sularaha,” rääkis Swedbanki klienditeenuste juht Ede Raagmets. Kuna viimastel aastatel on erinevate kelmuste arv kasvanud, siis muudab selline käitumine kogenud pangatöötaja alati ettevaatlikuks. Peale vestlust ongi selgunud, et klient on tõmmatud petuskeemi.
„Antud pettuse puhul räägitakse kliendile, et käimas on politseioperatsioon, mille eesmärk on tuvastada panga sisepettusi ja korruptiivseid töötajaid. Seejärel palutakse kliendil minna pangakontorisse, et võtta välja suur summa sularaha,” rääkis Raagmets. Ka sel nädalal tuli Swedbanki kontorisse klient, kes oli langenud sarnase pettuse ohvriks. „Meie klienditeenindajad annavad endast parima, et pettusi ära hoida ning võimalikke ohvreid märgata, aga palume ka inimestel endil olla tähelepanelikud,” lisas ta.
Pangapettuste või muude telefoni- või investeerimiskelmuste puhul on kelmi esmane eesmärk saada kätte inimese autentimisandmed. „Pangatöötaja ei küsi kunagi telefoni teel PIN-koode,” rõhutas Raagmets. PIN1 kood on mõeldud inimese tuvastamiseks, PIN2 on aga võrdne allkirjaga. „Samamoodi nagu ei tohi allkirjastada kunagi dokumenti enne seda lugemata, ei tohi ka oma PIN2 koodi kellegagi kergekäeliselt jagada. Tuletame lisaks meelde, et panka sisenedes ei küsita kunagi digiallkirja ehk PIN2 sisestamist,” lisas ta.
Põhja prefektuuri raskete kuritegude talituse juht Vjatšeslav Milenin lisas, et politsei ei tee selliseid operatsioone pangatöötajate tabamiseks ega küsi kelleltki tema paroole või veel vähem palub inimestel nende pangakontolt sularaha välja võtta. „Sel ettekäändel püüavad kelmid aga hoopis inimestelt raha välja petta. Politseile teadaolevat on toimunud kuus sellist juhtumit, milles viiel juhul kaotasid inimesed kelmidele ka oma raha. Nende kogukahju on ligi 93 000 tuhat eurot. Tegemist on kelmidega ja finantsasutused ega ka teised ettevõtted oma töötajate usaldusväärsust taoliselt ei kontrolli,“ rõhutab politseinik.
Levinum pangapettus oli mullu petukõne, kus kelm esitles end pangatöötajana, politseinikuna või Google assistendina, eesmärgiga saada kätte ohvri autentimisvahendid. Pangapettuste seas oli kaõngitsussõnumeid ja e-kirju, mida kelmid saatsid pankade või teiste asutuste nimel. Kirjadele oli lisatud link, mis suunas inimese näiliselt panga või asutuse lehele, kus tal paluti kontole sisse logida või sisestada oma krediitkaardiga seotud andmeid. Tegelikkuses avanes selle lingiga petuleht.
Investeerimispettusi on küll pangapettustest ligi poole võrra vähem, kuid nende kahjud on oluliselt suuremad. „Igasuguste investeerimispakkumiste puhul tuleks kõigepealt kontrollida helistaja tausta. Kui pakutav tootlikkus tundub liiga hea, et olla tõsi, siis arvatavasti nii ka on. Igal juhul soovitame investeerimisega alustada oma kodupangast, kust saab turvaliselt vajalikud algteadmised ja soovitused,” lisas ta.
Kui oled langenud pettuse ohvriks, siis teavita sellest võimalikult kiirelt panka ja politseid. Siis on suurem tõenäosus raha tagasi saada. Isegi kui sa ise ei langenud pettuse ohvriks, siis teavita pettuse katsest politseid. See aitab nende edasist levikut tõkestada.


Valgevene kohus mõistis nobelist Bjaljatski 10 aastaks vangi (Täiendatud!)MOSKVA, 3. märts, AFP-BNS – Valgevene kohus mõistis Nobeli rahupreemia laureaadi Aless Bjaljatski reedel kümneks aastaks vangi, ütlesid aktivistid, kes näevad selles karistust võitluse eest inimõiguste nimel.
Bjaljatski anti kohtu alla aasta algul koos kolleegide Valiantsin Stefanovitši ja Uladzimir Labkovicziga süüdistatuna Valgevenesse opositsiooni, seal hulgas 1996. aastal asutatud inimõiguskeskuse Viasna tegevuseks raha smugeldamises.
Viasna ütles reedel avalduses, et 60-aastane nobelist mõisteti süüdi salakaubanduses ja "avalikku korda jämedalt rikkuva tegevuse" rahastamises.
Stefanovitš mõisteti üheksaks ja Labkovicz seitsmeks aastaks vangi.
Ükski kolmest ei ole end süüdi tunnistanud.
Inimõigusorganisatsioon Amnesty International on nimetanud kohtuprotsessi "jultunud ebaõiglusaktiks" ja kättemaksuks aktivismi eest.
Bjaljatski sai eelmisel aastal koos Vene ja Ukraina inimõiguslastega Nobeli rahupreemia.
Ta asutas Viasna varsti pärast seda, kui president Aleksander Lukašenko sai esimest korda Valgevene riigipeaks.
2011. aastal pandi Bjaljatski maksudest kõrvalehoidmise eest kolmeks aastaks vangi. Ka selles nähti poliitilisi tagamaid.
Eksiilis viibiv Valgevene opositsioonijuht Svjatlana Tsihhanovskaja kritiseeris reedel kohtuotsust, millega mõisteti juhtiv inimõiguslane ja Nobeli rahupreemia laureaat Aless Bjaljatski kümneks aastaks vangi.
Tsihhanovskaja ütles sotsiaalmeedias, et Bjaljatski ja tema kaks kaaskohtualust mõisteti süüdi "libaprotsessil".
"Me peame tegema kõik, et võidelda selle häbiväärse ebaõigluse vastu ja nad vabastada," ütles ta.
AFP – Baltic News Service


Swedbank ja PPA hoiatavad: levimas on uus pangapettus Swedbank ja Politsei- ja Piirivalveamet (PPA) hoiatavad, et levikul on järgekordne pangapettus, mille käigus tõmmatakse ohver väljamõeldud politseioperatsiooni, et tema konto rahast tühjaks teha.
„Sel aastal on olnud juba mitu juhtumit, kus klient tuleb pangakontorisse sooviga võtta välja ootamatult suur summa sularaha,” rääkis Swedbanki klienditeenuste juht Ede Raagmets. Kuna viimastel aastatel on erinevate kelmuste arv kasvanud, siis muudab selline käitumine kogenud pangatöötaja alati ettevaatlikuks. Peale vestlust ongi selgunud, et klient on tõmmatud petuskeemi.
„Antud pettuse puhul räägitakse kliendile, et käimas on politseioperatsioon, mille eesmärk on tuvastada panga sisepettusi ja korruptiivseid töötajaid. Seejärel palutakse kliendil minna pangakontorisse, et võtta välja suur summa sularaha,” rääkis Raagmets. Ka sel nädalal tuli Swedbanki kontorisse klient, kes oli langenud sarnase pettuse ohvriks. „Meie klienditeenindajad annavad endast parima, et pettusi ära hoida ning võimalikke ohvreid märgata, aga palume ka inimestel endil olla tähelepanelikud,” lisas ta.
Pangapettuste või muude telefoni- või investeerimiskelmuste puhul on kelmi esmane eesmärk saada kätte inimese autentimisandmed. „Pangatöötaja ei küsi kunagi telefoni teel PIN-koode,” rõhutas Raagmets. PIN1 kood on mõeldud inimese tuvastamiseks, PIN2 on aga võrdne allkirjaga. „Samamoodi nagu ei tohi allkirjastada kunagi dokumenti enne seda lugemata, ei tohi ka oma PIN2 koodi kellegagi kergekäeliselt jagada. Tuletame lisaks meelde, et panka sisenedes ei küsita kunagi digiallkirja ehk PIN2 sisestamist,” lisas ta.
Põhja prefektuuri raskete kuritegude talituse juht Vjatšeslav Milenin lisas, et politsei ei tee selliseid operatsioone pangatöötajate tabamiseks ega küsi kelleltki tema paroole või veel vähem palub inimestel nende pangakontolt sularaha välja võtta. „Sel ettekäändel püüavad kelmid aga hoopis inimestelt raha välja petta. Politseile teadaolevat on toimunud kuus sellist juhtumit, milles viiel juhul kaotasid inimesed kelmidele ka oma raha. Nende kogukahju on ligi 93 000 tuhat eurot. Tegemist on kelmidega ja finantsasutused ega ka teised ettevõtted oma töötajate usaldusväärsust taoliselt ei kontrolli,“ rõhutab politseinik.
Levinum pangapettus oli mullu petukõne, kus kelm esitles end pangatöötajana, politseinikuna või Google assistendina, eesmärgiga saada kätte ohvri autentimisvahendid. Pangapettuste seas oli ka õngitsussõnumeid ja e-kirju, mida kelmid saatsid pankade või teiste asutuste nimel. Kirjadele oli lisatud link, mis suunas inimese näiliselt panga või asutuse lehele, kus tal paluti kontole sisse logida või sisestada oma krediitkaardiga seotud andmeid. Tegelikkuses avanes selle lingiga petuleht.
Investeerimispettusi on küll pangapettustest ligi poole võrra vähem, kuid nende kahjud on oluliselt suuremad. „Igasuguste investeerimispakkumiste puhul tuleks kõigepealt kontrollida helistaja tausta. Kui pakutav tootlikkus tundub liiga hea, et olla tõsi, siis arvatavasti nii ka on. Igal juhul soovitame investeerimisega alustada oma kodupangast, kust saab turvaliselt vajalikud algteadmised ja soovitused,” lisas ta.
Kui oled langenud pettuse ohvriks, siis teavita sellest võimalikult kiirelt panka ja politseid. Siis on suurem tõenäosus raha tagasi saada. Isegi kui sa ise ei langenud pettuse ohvriks, siis teavita pettuse katsest politseid. See aitab nende edasist levikut tõkestada.
Loe lähemalt pettuste ennetamise kohta Swedbanki kodulehelt: https://www.swedbank.ee/about/privatefinances/wisdom/scams?language=EST
]]>


Korruptsioonivaba Eesti juht Hololei kaasusest: huvide konflikt laieneb otsustajatest kaugemaleTippametniku Henrik Hololei hiljutisele juhtumile otsa vaadates võib öelda, et me ei saa tõlgendada seda lihtsa konverentsil käimisega – siin on mitmeid asjaolusid, mis sellise käitumise õiguspärasuse kahtluse alla seavad, rääkis Äripäeva raadios Korruptsioonivaba Eesti tegevjuht Steven-Hristo Evestus.
Nimelt kirjutas Äripäev eile, et ajal, mil Euroopa Komisjon pidas Katariga läbirääkimisi ja otsustas ka lennundusega seotud küsimusi, lendas Hololei Qatar Airwaysiga mitmel korral äriklassis, ilma et Euroopa Komisjon oleks selle eest ise tasunud, ning Hololei kinnitas enda visiite ise.


Politsei hoiatab uue pangapettuse eestSwedbank ja Politsei- ja Piirivalveamet (PPA) hoiatavad, et levikul on järgekordne pangapettus, mille käigus tõmmatakse ohver väljamõeldud politseioperatsiooni, et tema konto rahast tühjaks teha.«Sel aastal on olnud juba mitu juhtumit, kus klient tuleb pangakontorisse sooviga võtta välja ootamatult suur summa sularaha,» rääkis Swedbanki klienditeenuste juht Ede Raagmets. Peale vestlust ongi selgunud, et klient on tõmmatud petuskeemi.
«Antud pettuse puhul räägitakse kliendile, et käimas on politseioperatsioon, mille eesmärk on tuvastada panga sisepettusi ja korruptiivseid töötajaid. Seejärel palutakse kliendil minna pangakontorisse, et võtta välja suur summa sularaha,» rääkis Raagmets. Ka sel nädalal tuli Swedbanki kontorisse klient, kes oli langenud sarnase pettuse ohvriks.
Pangapettuste või muude telefoni- või investeerimiskelmuste puhul on kelmi esmane eesmärk saada kätte inimese autentimisandmed.
«Pangatöötaja ei küsi kunagi telefoni teel PIN-koode,» rõhutas Raagmets. PIN1 kood on mõeldud inimese tuvastamiseks, PIN2 on aga võrdne allkirjaga. «Samamoodi nagu ei tohi allkirjastada kunagi dokumenti enne seda lugemata, ei tohi ka oma PIN2 koodi kellegagi kergekäeliselt jagada. Tuletame lisaks meelde, et panka sisenedes ei küsita kunagi digiallkirja ehk PIN2 sisestamist.»
Põhja prefektuuri raskete kuritegude talituse juht Vjatšeslav Milenin lisas, et politsei ei tee selliseid operatsioone pangatöötajate tabamiseks ega küsi kelleltki tema paroole või veel vähem palub inimestel nende pangakontolt sularaha välja võtta.
«Sel ettekäändel püüavad kelmid aga hoopis inimestelt raha välja petta. Politseile teadaolevat on toimunud kuus sellist juhtumit, milles viiel juhul kaotasid inimesed kelmidele ka oma raha. Nende kogukahju on ligi 93 000 tuhat eurot. Tegemist on kelmidega ja finantsasutused ega ka teised ettevõtted oma töötajate usaldusväärsust taoliselt ei kontrolli,» rõhutab politseinik.
Levinum pangapettus oli mullu petukõne, kus kelm esitles end pangatöötajana, politseinikuna või Google assistendina, eesmärgiga saada kätte ohvri autentimisvahendid. Pangapettuste seas oli ka õngitsussõnumeid ja e-kirju, mida kelmid saatsid pankade või teiste asutuste nimel. Kirjadele oli lisatud link, mis suunas inimese näiliselt panga või asutuse lehele, kus tal paluti kontole sisse logida või sisestada oma krediitkaardiga seotud andmeid. Tegelikkuses avanes selle lingiga petuleht.
Investeerimispettusi on küll pangapettustest ligi poole võrra vähem, kuid nende kahjud on oluliselt suuremad. «Igasuguste investeerimispakkumiste puhul tuleks kõigepealt kontrollida helistaja tausta. Kui pakutav tootlikkus tundub liiga hea, et olla tõsi, siis arvatavasti nii ka on. Igal juhul soovitame investeerimisega alustada oma kodupangast, kust saab turvaliselt vajalikud algteadmised ja soovitused,» lisas ta.
Kui oled langenud pettuse ohvriks, siis teavita sellest võimalikult kiirelt panka ja politseid. Siis on suurem tõenäosus raha tagasi saada. Isegi kui sa ise ei langenud pettuse ohvriks, siis teavita pettuse katsest politseid. See aitab nende edasist levikut tõkestada.


Valimised on noateral. Olukord on nagu Donald Trumpi võidu eelMeie valimised on noatera peal, leiab Kajar Kase (Ref), tõmmates paralleele 2016. aastaga USAs.Mul lähevad kohe häirekellad tööle ja tuled põlema, kui valimistulemust hakatakse juba välja kuulutama. Vist üleeile kuulsin Delfi ühest videost lauset: «Selleks, et Reformierakond neid valimisi ei võidaks, peaks küll taevas maa peale kukkuma!»
See meenutas mulle väga lauset, mida kuulsin ühes USA podcastist nädal enne Donald Trumpi presidendiks valimist, vastusena küsimusele, mis võiks Hillary Clintoni võitu väärata: «Ei midagi. Olgem ausad, mis saakski veel juhtuda?»

Paralleel 2016. aastast

Ma ei tea, kas te mäletate, aga novembris 2016 kuulutasid kõik eksperdid juba nädalaid ette Hillary Clintoni kindlat võitu. Hillary oli küsitluste järgi võitnud kõik teledebatid, tema kampaaniastrateegiat hinnati Trumpi omast palju paremaks. Ka uudistekajastus tundus olema oli demokraatide poole kaldu.
Loetud nädalad enne valimisi tabas Donald Trumpi suur skandaal, nimelt avalikkusesse lekkis tema meelalhutajakärjääriaegne videolint, kus ta ütles, et staaridel on lubatud naisi «to grab them by the pussy» (krabada neid jalgevahelt).
Pärast seda tahtsid temast lahti öelda paljud vabariiklastest. Arvamusküsitlused pöörasid otsustavalt Clintoni poole.
Aga valimised võitis Trump, võitis päris kindlalt.
Kõigil ekspertidel olid pärast muidugi häbinäod ees. Tõsisem probleem oli, et USA sai presidendi, kes suhtus sõbralikult valgete ülemvõimu pooldajatesse, soovis NATOst välja astuda ja COVIDi vastu pesuvalgendajat juua. Kätte maksis muuhulgas just Clintoni toetajate loidus, eriti majandusega kimpu jäänud võtmeosariikides, mis keskajakirjanduse veergudele välja ei paistnud.

EKRE toetajad on lojaalsed

Mul on tõsine hirm, et sarnaselt USA-ga ei püüa meie arvamusküsitlused EKRE toetajaid eriti hästi kinni. Päris kindlasti ei usu ma teooriat, et «Prigožini skandaal» on pannud need EKREst ära pöörama. Pigem vastupidi, need Putini jutupunktid, mida EKRE lakkamatult korrutab, on nende valijale meeltmööda.
Sellest, et Wagneri juht ütles - võib-olla irooniliselt - et muidugi on Mart Helme nende mees, pole EKRE toetajad kuulnudki, sest Delfit nad ei loe. Uutes Uudistes aga räägitakse ainult, kuidas kallutatud peavoolumeedia ja kuritegelik süvariik nende hävitamiseks infooperatsioone korraldavad.
Eile laekunud avaliku arvamuse uuringud ütlevad minimaalselt, et seis on väga volatiilne. Kaks neist, Norstati viimase nädala tulemused ja Faktum Ariko, näitasid ka EKREt Reformierakonnaga sisuliselt viigis olevat. Eelmiste valimiste eel eksisid need küsitlused lõpptulemust ennustades paari protsendiga.

Julgeolekuoht

Ma mäletan, see Trumpi valimise päev oli mulle isiklikult õudne. Jälgisin terve öö valimistulemusi ja umbes kella 3-st hakkasin aru saama, et Trump võidabki. Saabki presidendiks. Hakkabki vaba maailma juhtima. Kõik teised inimesed alles magasid, aga mul oli juba selge, et nad ärkavad, vihastavad muuhulgas kõigi neile pool aastat küsitlustulemuste kaalutud keskmisi selgitanud inimeste peale ja järgmised neli aastat tulevad täiesti ettearvamatud.
Et seda kõike Eestis vältida, soovitan minna valima. Mul on sügavalt hea meel, et me ei saanud teada, kuidas oleks USA sõja ajal suhtunud riiki, kelle valitsusliikmed nimetasid nende presidenti «korrumpeerunud närakaks».
EKRE uuesti valitsusse pääsemine on meile veel mitme järgmise aasta jooksul reaalne julgeolekuoht. Varsti ongi muidu eestlased mitte Ukraina ja rahu poolt, vaid otsime plaani B, mis lõhnab kahtlaselt rublade järele.


INTERVJUU | Martin Helme: „Ainus võimalus hoida ära Reformierakonna valitsuse jätkamine, on hääletada valimistel EKRE poolt!“Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna esimees Martin Helme kutsub kõiki rahvuskonservatiivse maailmavaatega inimesi andma oma panust valimisaktiivsuse tõstmisel – ainult nii on võimalik vahetada välja Reformierakonna valitsus.
Suur osa inimesi on juba valimas käinud. Millega veenad neid inimesi, kes pole veel otsustanud, hääletama EKRE poolt? Miks on EKRE nendel valimistel parim valik?
Neil valimistel on kaalul Eesti püsimine. Püsimine rahvusriigina, püsimine sellise riigina, kus meil, põlisrahval on otsustav sõna meie elu korraldamisel. Kõik teised erakonnad soovivad rohkemal või vähemal määral jätkata nende poliitikatega, mis meid viimasel paaril aastal on teinud vaesemaks ja õnnetumaks. Meie pakume inimestele ainsana paremat homset, sest me ei lepi röövellike elektrihindadega, ei lepi hullumeelse rohepöördega, ei nõustu massilise odavtööjõu sisseveoga. Oleme näidanud valitsuses olles, et täidame oma lubadusi ja meie peale võib kindel olla.
Mis saab Eestist, kui valitsuses jätkab Reformierakonna valitsus?
Jätkub see, mida oleme näinud Kaja Kallase valitsemise ajal: kiire vaesumine, inimeste põhiõiguste jalge alla trampimine, enneolematus ulatuses võõraste sisseränne, maapiirkondades elu kokku tõmbamine, eestluse arendamise asemel multikultuursuse edendamine, perede toetamise asemel vikerkaarelippude lehvitamine. Jätkub hinnatõus ja eesti keele taandumine. Jätkub poliitiline korruptsioon, kus ühtegi Reformierakonna poliitikut ei ähvarda seaduserikkumise puhul karistus. Ja tulevad uued asjad – vihakõneseaduse-nimeline tsensuur, rohepöörde nimel inimeste liikumisvõimaluste piiramine, kasvab jälgimisühiskond ja hirmuõhkkonna loomine.
Milliste erakondade võimuliit oleks Eesti tuleviku seisukohast kõige halvem?
Kõige hullem oleks, kui me saaksime puhtaverelise liberaalide valitsuse, kus juhtpositsioonile Reform ja teda toetavad sotsid ning Eesti200. Liberaalide valitsus oleks ka Reformierakonna ja Keskerakonna liit, mida me juba nägime. Just see valitsus kehtestas meile jõhkra koroonarežiimi ning ajas koerad ja teleskoopnuiadega eriüksuslased rahumeelsete inimeste kallale. On ka võimalik, et neile kahele on appi vaja mõnda väiksemat vasakparteid, kas siis E200 või sotse, aga sisu sellest oluliselt ei muutu. Kõik need kombinatsioonid viivad Eestis edasi ellu massilist immigratsiooni, eestluse välja suretamist, rohepööret koos kaasneva pöörase vaesumisega, ning võimuhaarde karmimat kehtestamist inimeste elude üle. Eesti ei jää siis vabaks ja demokraatlikuks, aga me ei jää siis ka enam eestlaste rahvuskoduks.
Käisid viimasel kahe kuu jooksul valimisturnee raames mööda Eestit. Mis inimestele peamiselt muret teeb? Mida oodatakse EKRE-lt?
Väga ollakse hädas majanduslike raskustega. Euroopa kõrgeim inflatsioon, pöörased hinnatõusud, koondamised, kõik see mõjub väga rusuvalt. Teine suur mure on Eesti tuleviku ja rahvusena püsimajäämise pärast. Probleem on eestlaste väljaränne, suur sisseränne, madal sündimus, samas ka eestimeelsuse taandumine meie ühiskonna koorekihi hulgas. Mures ollakse ka julgeoleku pärast.
Paar päeva enne valimisi liigub erakondade reitingu kohta erinevaid numbreid. Milles võib põhjus olla?
Enne valimisi paisatakse avalikkusesse väga palju väga infot, mis teenib eelkõige eesmärki manipuleerida valimistulemusi. Mõni küsitlus näitab, et me oleme suisa esimesed ja edastame isegi Reformierakonda, mõni näitab, et oleme kukkunud neljandaks. Nende eesmärk on valijaid mõjutada, uinutada või masendada meie toetajaid. Ärge pöörake neile liigset tähelepanu, tähtis on kindlasti minna valima ja anda oma hääl EKRE kandidaatide poolt! Kui aga vaadata neid küsitlusi selle pilguga, et kas hiljutised laimukampaaniad meedias on mõjunud, siis mulle tundub, et mitte eriti või kohati isegi on meie valijaid meelekindlamaks teinud.
Kes nende inforünnaku taga on?
Päris hirmutav on vaadata, kui hea meelega Eesti meedia ja liberaalsed erakonnad levitavad Venemaalt Eestisse söödetud valeinfot, mis on ju selgelt mõeldud meie valimistulemuse mõjutamiseks meile kahjulikus suunas. See tähendab, et meie meedia ja teised parteid teevad sisulist koostööd Kremli propagandaga, sest loodavad sellest endale kasu saada ja meile kahju teha.
Kusjuures kõik nad teavad, nii ajakirjanikud kui ka poliitikud, et tegu on läbinähtavalt valelike libauudistega. Seda, et Kremlil ja liberaalidel on ühine vaenlane – eesti rahvuslased, iseseisvusmeelsed konservatiivid – seda nad ei märka. Küsimus on ka selles, et miks meie julgeolekuasutused lubavad sellel sündida? Neil on seadusest tulenev kohustus hoida ära välisjõudude valimistesse sekkumine, aga selle asemel lasevad nemadki rahumeeli meid laimata, midagi ütlemata. Sisuliselt lasevad venelastel teha, mis tahavad. Ma ei näe sellele muud selgitust kui ideoloogiline vimm meie vastu.
Paljud inimesed loobuvad valimas käimast, sest leiavad, et nende häälest midagi ei sõltu. Kuidas veenad neid vastupidises?
Neil valimistel on kaalul absoluutselt iga hääl! Me ju oleme näinud, et igal valimisel on olnud olukordi, kus mõnest üksikust häälest sõltub, millise erakonna esindaja läheb parlamenti. Sel korral on jõujooned nii napid, nii tasavägised, et igas viimases kui ringkonnas on asjad noatera peal. Reformierakonna valitsust on võimalik ära hoida ainult siis, kui kõik EKRE toetajad tulevad valima.
Mida saab EKRE liige ja toetaja erakonna eduks teha veel viimastel päevadel enne valimispäeva?
Kutsun kõiki meie toetajaid tegema usinat tööd meie seisukohtade selgitamisel, libainfo kummutamisel ja inimeste valimisaktiivsuse tõstmisel. Tulge ise kindlasti valima, levitage meie sõnumeid sõprade-tuttavate-sugulaste hulgas ja sotsiaalmeedias. Kel rohkem aega ja motivatsiooni, helistage tuttavatele ja veenge inimesi meile häält andma. Ja kel võimalik, aidaku oma eakamaid naabreid oma autoga valimisjaoskonda, eriti maapiirkondades on ühistransport teatavasti hõredavõitu.


Monika Prede: Otepää “nursipalust” – kes vastutab?Iga päev võib meediast lugeda uudiseid Võrust Viimsini kohalike kogukondade võitlusest kodukohtade elukeskkonna päästmiseks otsusetegijate teerulli eest. Nursipalust on saanud üks sümbol, riigi ja rahva vastasseisu ere näide. Aastaid tagasi sai sealse rahva kodude kaitsel otsustavaks 10 volikogu liikme ootamatu käetõstmine polügooni laiendamise poolt. Liblika efekt – 99st hektarist on tänaseks saanud tervet Lõuna-Eestit ohustav plaan 9000 hektarisest polügoonist… Kes need kohalikud tegelased olid, kas keegi neist selle otsuse eest ka vastutas? Muidugi mõttetu küsimus, meil ju isikliku vastutust ei eksisteeri.
Ka Otepääl on oma “nursipalu”. Jutt on UPM Kymmene OY tööstuspiirkonna laiendamisest vahetult linna elamuteni, muutes seni kehtinud üldplaneeringut. Praegune, valdavalt parkmetsa, puhke-, haljasala-, ja pereelamumaa, muudetakse tootmismaaks. Kaks (2019 ja 2022) algatatud detailplaneeringut hõlmavad kokku 32,9 ha linna elamutega piirnevat ala. Planeeritakse ehitada tootmishooned, puidu ladestusplatsid, settetiigid ja muu tehasele vajaminev infrastruktuur. Neli aastat kestnud vastasseisu juba praegu vineeritehase müra ja haisu mõjuväljas elavate inimeste ning valla otsusetegijate vahel võib iseloomustada ütlusega – las koerad hauguvad, karavan läheb edasi!
Mõlema detailplaneeringu algatamises toodi välja, et keskkonnamõju strateegilise hindamine (KSH) või hindamata jätmine otsustatakse pärast keskkonnamõjude eelhinnangu koostamist. Eelhinnangu eesmärk oli otsustada, kas mingi tegevus võib avaldada olulist kahjulikku mõju loodusele ja seab ohtu inimese tervise, heaolu ning vara. Eelhinnangud ka tehti ja volikogu otsustas nende põhjal detailplaneeringute KSH-d mitte algatada. Seda vaatamata ilmselgetele küsitavustele nii tehtud uuringutes kui ka järeldustes.
Nendes eelhinnangutes peetakse oluliseks probleemiks ainult müra. Kõik muud tegurid, sh. tööstusega kaasnevad kütuse, fenoolide, formaldehüüdide jt. mürgiste ühendite reostuse oht pinna- kui põhjaveele, ulatuslikud ehitustega kaasnevad kaevetööd jmt. ei ohustavat inimeste tervist ega loodust.
Dokumente lugedes tekib rohkem küsimusi, kui saab vastuseid. Nii ei arvestata eelhinnangute järeldustes olemasoleva ja planeeritud tegevusest tuleneva kumulatiivse müra ja saastekoormusega. Juba praegune ööpäevaringne tööstusmüra kahjustab mitte ainult tehase läheduses elavaid inimesi, vaid ka detailplaneeringute piirist ainult 70m kaugusel oleva Natura-linnukaitseala linnustiku pesitsemist. Lihtsurelikule jääb arusaamatuks, kuidas hoitakse ööpäevaringne müra ja hais tehase territooriumi piires, nagu lubatud? Tegemist siiski natuke kergema substantsiga kui vedelik või tahke ollus… Müra on vaikse ilma ja sobiva tuulesuunaga kuulda isegi ca 9km kaugusel Sihval.
Otepää üldine elukeskkonna kvaliteet, miljööväärtus langeb veelgi. Raskeveokid kulgevad läbi metsa ja linna. tehase territooriumilt suunatakse sadevesi kraavi, mis suubub vaid 700 m kaugusel asuvasse Neitsijärve. Samas on Pühajärve puhkekeskus üha rohkem hädas järve uusnähtuse, suplusranda katva nn. musta mudaga. Möödunud suvel oli kuulda nii kohalike kui ka külastajate poolt eriti suurt nurinat. Pühajärve Sinilipp – järve, puhta ranna kvaliteedimärk aastast 1999 (esimene Baltikumis) –  on juba ammu läinud. Neitsijärve ja Pühajärve reostuskoormus tõuseb tööstusala laienedes veelgi. Keskkonnakaitse eksperdid aga probleeme loodusele ega konkreetselt Pühajärvele ei näe.
Nii Rahandusministeerium kui ka Terviseamet osutasid eelnõu aluseks olnud eeluuringute olulistele puudustele ja ebadekvaatsetele järeldustele. Ekspertide 16-le kriitilisele küsimusele ja konkreetsetele ettepanekutele vastas vald iseenese tarkusest 16 korda: “Mitte arvestada”. Põhjenduseks-õigustuseks toodi needsamad uuringute väited ja tegemata tööd, mida ministeeriumid kritiseerisid. Terviseameti hinnangul on KSH põhjendatud ja vajalik, Rahandusministeerium pidas uuringuid ebapiisavaks ja nõudis kordusuuringuid.
Vaidlusaluste planeeringute kõrval on juba aastaid teine konfliktikolle, linna rohevööndi Kullalaane metsa kauaaegse hooldamatuse ja lagedaks raiumise probleem, mis on otsapidi jõudnud kohtusse… Aga Otepääl kapis kolle, st. elukeskkonna halvenemise probleeme, ju pole, oh ei!?
Tundub, et enamusel volikogu liikmetel ei ole kordagi tekkinud küsimust, MIKS üldse on vaja linna elumajade külje alla laiendada juba niigi probleeme tekitavat tehast? Elukeskkonnaga seonduvates konfliktides on tavaliselt argumendiks loodavad töökohad ja maksutulud. Mitu linna elanikku saab tööd Kymmenes? 2022 IV kvartalis oli firmas töötajaid 255, teenides töötaja kohta firmale 52 142 euri kasumit, (kasumitootlus 18.2%-i). Pole paha.
Soomlastest omanike huvi on loomulikult kasum, selleks tehas ehitatigi. Aastaid tagasi veeti töölisi bussidega mujalt sisse ja linnast oli kohalike andmetel inimesi tööl vaid paarikümne ringis… Mis olukord on praegu? Saast ja tervisekahjustused jäävad ju kõigi linnaelanike ja lähiümbruse kanda. Kasulik Otepää kui piirkonna turismivärava mainele ja puhkemajanduse ettevõtlusele? Kuidas on kahjudega, on keegi mingitki analüüsi teinud? Kui müra ja hais veelgi suureneb, siis on terve linn koos lähiümbrusega kinnisvaraturul kukkumas… Puhkajaid, matkajaid, spaakülalisi, uusi elanikke jt. meelitatakse aga endiselt puhast loodust, Pühajärve, rahu ja vaikust nautima.
Vallas tundub olevat “sotsiaal-majanduslik analüüs” üldse tundmatu mõiste. Kui senised arenguga seotud otsused on olnud õiged, miks siis Otepää linnas elas 1996. aastal 2491 inimest ja 2022 alguseks vaid 2114? 30 aastat tagasi oli Otepää piirkond täielikult eestikeelne ja vene keelt võis kuulda vaid siin treenivate N.Liidu olümpiasportlaste suust. 01.01.23 seisuga elas Otepää vallas 29-st rahvusest sisserändajat, sh. 144 ukrainlast ja 86 venelast. Linna sissekirjutanute arv tõusis viimase aastaga 30 inimese võrra, 2144-ni (01.01.23). Vallavanem tundis heameelt, et rahvaarv tõuseb ja kinnitas, et kõik on oodatud…
Kas ikka on põhjust nii väga rõõmustada, kui omad samal ajal Otepäält minema kolivad ja mõnes poes ei saa kohalik enam eesti keelega hakkama? Noortest on enamik lahkunud ja kohale jäänud vaid üksikud. Mis toimub ettevõtluses, turismimajanduses, kuidas peatada valla ääremaaastumine? Analüüsiks ehk põhjusi, miks pole mitmeid olulisi 20-25 aastat tagasi püstitatud eesmärke siiani saavutatud? Ainult spordist ei piisa ja kauni ja puhta elukeskkonna hävitamine probleeme ei lahenda.
Kui aga volikogu liikmete hääletamise juurde tulla, siis paneb see küll imestama. Ainult konservatiividel oli teema kohta oma arvamus. Kas tõesti ei ole keegi neist 14-st k.a. 19. jaanuaril volikogus KSH mittealgatamise poolt hääletajatest mõelnud, MIKS ta üldse sel toolil istub? Mis tunne on, kui kasvõi ÜKS inimene minu rumaluse, hoolimatuse või ükskõiksuse tõttu sureb, saab tervisekahjustuse või olulist varalist kahju? Igal volikogu istungil otsustatakse ju millegi olulise üle. Südametunnistusega inimesel oleks raske selle teadmisega edasi elada ja peeglisse vaadata. Volikokku valitud inimesi ju usaldati ja nad vastutavad oma valijate ees. Kas ka päriselt? KES vastutab ilmselgelt kohalikest inimestest ülesõitmise eest, paljude elu mõjustavate otsuste tagajärgede eest? Aga, KES nad sinna valitsema valis? Kes tegi – ise tegi. Lõpuks peab iga valija iseendaga tõtt vaatama ja osa sellest vastutusest enda kanda võtma. On ju iga omavalitsus oma juhtide ja nende valijate nägu. Omavalitsus omakorda on riigi kõrgemate valitsejate peegelpilt.
Nii et ka praegusel parlamendi saadikute valimistel koputagem kaasteeliste südametunnistusele ja julgustame neid korraks oma peaga järele mõtlema. Valigu ikka kandidaate mitte sileda näolapi, libeda poliitkorrektse jutu või pakutava vorstijupi, vaid nende seniste tegude järgi. Meie valikust sõltub, mis nägu on me riik ja kodukoht. Kas lepime lauslolluste, vohava korruptsiooni, inimestest ja loodusest pideva ülesõitmise ning aina laieneva kuristikuga “esimese” ja “teise “ Eesti vahel? Või valime ausamad-targemad juhid ja parema tuleviku…
Võtkem vastutus ja olgem hoitud.
Monika Prede
Otepää LV keskkonnanõunik 1992-2001
EKRE Otepää juhatuse liige


Ettevaatust! Levimas on uus pangapettusSwedbank ja Politsei- ja Piirivalveamet (PPA) hoiatavad, et levikul on järjekordne pangapettus, mille käigus tõmmatakse ohver väljamõeldud politseioperatsiooni, et tema konto rahast tühjaks teha.„Sel aastal on olnud juba mitu juhtumit, kus klient tuleb pangakontorisse sooviga võtta välja ootamatult suur summa sularaha,“ rääkis Swedbanki klienditeenuste juht Ede Raagmets. Kuna viimastel aastatel on erinevate kelmuste arv kasvanud, siis muudab selline käitumine kogenud pangatöötaja alati ettevaatlikuks. Peale vestlust ongi selgunud, et klient on tõmmatud petuskeemi.„Antud pettuse puhul räägitakse kliendile, et käimas on politseioperatsioon, mille eesmärk on tuvastada panga sisepettusi ja korruptiivseid töötajaid. Seejärel palutakse kliendil minna pangakontorisse, et võtta välja suur summa sularaha,“ rääkis Raagmets. Ka sel nädalal tuli Swedbanki kontorisse klient, kes oli langenud sarnase pettuse ohvriks. „Meie klienditeenindajad annavad endast parima, et pettusi ära hoida ning võimalikke ohvreid märgata, aga palume ka inimestel endil olla tähelepanelikud,“ lisas ta.PIN-koode ei tohi jagadaPangapettuste või muude telefoni- või investeerimiskelmuste puhul on kelmi esmane eesmärk saada kätte inimese autentimisandmed. „Pangatöötaja ei küsi kunagi telefoni teel PIN-koode,“ rõhutas Raagmets. PIN1 kood on mõeldud inimese tuvastamiseks, PIN2 on aga võrdne allkirjaga. „Samamoodi nagu ei tohi allkirjastada kunagi dokumenti enne seda lugemata, ei tohi ka oma PIN2 koodi kellegagi kergekäeliselt jagada. Tuletame lisaks meelde, et panka sisenedes ei küsita kunagi digiallkirja ehk PIN2 sisestamist,“ lisas ta.Põhja prefektuuri raskete kuritegude talituse juht Vjatšeslav Milenin lisas, et politsei ei tee selliseid operatsioone pangatöötajate tabamiseks ega küsi kelleltki tema paroole või veel vähem palub inimestel nende pangakontolt sularaha välja võtta. „Sel ettekäändel püüavad kelmid aga hoopis inimestelt raha välja petta. Politseile teadaolevat on toimunud kuus sellist juhtumit, milles viiel juhul kaotasid inimesed kelmidele ka oma raha. Nende kogukahju on ligi 93 000 tuhat eurot. Tegemist on kelmidega ja finantsasutused ega ka teised ettevõtted oma töötajate usaldusväärsust taoliselt ei kontrolli,“ rõhutab politseinik.Pätid on laia ampluaagaLevinum pangapettus oli mullu petukõne, kus kelm esitles end pangatöötajana, politseinikuna või Google’i assistendina, eesmärgiga saada kätte ohvri autentimisvahendid. Pangapettuste seas oli ka õngitsussõnumeid ja e-kirju, mida kelmid saatsid pankade või teiste asutuste nimel. Kirjadele oli lisatud link, mis suunas inimese näiliselt panga või asutuse lehele, kus tal paluti kontole sisse logida või sisestada oma krediitkaardiga seotud andmeid. Tegelikkuses avanes selle lingiga petuleht.Investeerimispettusi on küll pangapettustest ligi poole võrra vähem, kuid nende kahjud on oluliselt suuremad. „Igasuguste investeerimispakkumiste puhul tuleks kõigepealt kontrollida helistaja tausta. Kui pakutav tootlikkus tundub liiga hea, et olla tõsi, siis arvatavasti nii ka on. Igal juhul soovitame investeerimisega alustada oma kodupangast, kust saab turvaliselt vajalikud algteadmised ja soovitused,“ lisas ta.Kui oled langenud pettuse ohvriks, siis teavita sellest võimalikult kiirelt panka ja politseid. Siis on suurem tõenäosus raha tagasi saada. Isegi kui sa ise ei langenud pettuse ohvriks, siis teavita pettuse katsest politseid. See aitab nende edasist levikut tõkestada.


INTERVJUU | Martin Helme: ainus võimalus hoida ära Reformierakonna valitsuse jätkamine on hääletada valimistel EKRE poolt!Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna esimees Martin Helme kutsub kõiki rahvuskonservatiivse maailmavaatega inimesi andma oma panust valimisaktiivsuse suurendamiseks – ainult nii on võimalik vahetada välja Reformierakonna valitsus.
Suur osa inimesi on juba valimas käinud. Millega veenad neid inimesi, kes pole veel otsustanud, hääletama EKRE poolt? Miks on EKRE nendel valimistel parim valik?
Neil valimistel on kaalul Eesti püsimine. Püsimine rahvusriigina, püsimine sellise riigina, kus meil, põlisrahval on otsustav sõna meie elu korraldamisel. Kõik teised erakonnad soovivad rohkemal või vähemal määral jätkata nende poliitikatega, mis meid viimasel paaril aastal on teinud vaesemaks ja õnnetumaks. Meie pakume inimestele ainsana paremat homset, sest me ei lepi röövellike elektrihindadega, ei lepi hullumeelse rohepöördega, ei nõustu massilise odavtööjõu sisseveoga. Oleme näidanud valitsuses olles, et täidame oma lubadusi ja meie peale võib kindel olla.
Mis saab Eestist, kui valitsuses jätkab Reformierakonna valitsus?
Jätkub see, mida oleme näinud Kaja Kallase valitsemise ajal: kiire vaesumine, inimeste põhiõiguste jalge alla trampimine, enneolematus ulatuses võõraste sisseränne, maapiirkondades elu kokku tõmbamine, eestluse arendamise asemel multikultuursuse edendamine, perede toetamise asemel vikerkaarelippude lehvitamine. Jätkub hinnatõus ja eesti keele taandumine. Jätkub poliitiline korruptsioon, kus ühtegi Reformierakonna poliitikut ei ähvarda seaduserikkumise puhul karistus. Ja tulevad uued asjad – vihakõneseaduse-nimeline tsensuur, rohepöörde nimel inimeste liikumisvõimaluste piiramine, kasvab jälgimisühiskond ja hirmuõhkkonna loomine.
Milliste erakondade võimuliit oleks Eesti tuleviku seisukohast kõige halvem?
Kõige hullem oleks, kui me saaksime puhtaverelise liberaalide valitsuse, kus juhtpositsioonile Reform ja teda toetavad sotsid ning Eesti200. Liberaalide valitsus oleks ka Reformierakonna ja Keskerakonna liit, mida me juba nägime. Just see valitsus kehtestas meile jõhkra koroonarežiimi ning ajas koerad ja teleskoopnuiadega eriüksuslased rahumeelsete inimeste kallale. On ka võimalik, et neile kahele on appi vaja mõnda väiksemat vasakparteid, kas siis E200 või sotse, aga sisu sellest oluliselt ei muutu. Kõik need kombinatsioonid viivad Eestis edasi ellu massilist immigratsiooni, eestluse välja suretamist, rohepööret koos kaasneva pöörase vaesumisega, ning võimuhaarde karmimat kehtestamist inimeste elude üle. Eesti ei jää siis vabaks ja demokraatlikuks, aga me ei jää siis ka enam eestlaste rahvuskoduks.
Käisid viimasel kahe kuu jooksul valimisturnee raames mööda Eestit. Mis inimestele peamiselt muret teeb? Mida oodatakse EKRE-lt?
Väga ollakse hädas majanduslike raskustega. Euroopa kõrgeim inflatsioon, pöörased hinnatõusud, koondamised, kõik see mõjub väga rusuvalt. Teine suur mure on Eesti tuleviku ja rahvusena püsimajäämise pärast. Probleem on eestlaste väljaränne, suur sisseränne, madal sündimus, samas ka eestimeelsuse taandumine meie ühiskonna koorekihi hulgas. Mures ollakse ka julgeoleku pärast.
Paar päeva enne valimisi liigub erakondade reitingu kohta eri arve. Milles võib põhjus olla?
Enne valimisi paisatakse avalikkusesse väga palju väga infot, mis teenib eelkõige eesmärki manipuleerida valimistulemusi. Mõni küsitlus näitab, et me oleme suisa esimesed ja edastame isegi Reformierakonda, mõni näitab, et oleme kukkunud neljandaks. Nende eesmärk on valijaid mõjutada, uinutada või masendada meie toetajaid. Ärge pöörake neile liigset tähelepanu, tähtis on kindlasti minna valima ja anda oma hääl EKRE kandidaatide poolt!
Paljud inimesed loobuvad valimas käimast, sest leiavad, et nende häälest midagi ei sõltu. Kuidas veenad neid vastupidises?
Neil valimistel on kaalul absoluutselt iga hääl! Me ju oleme näinud, et igal valimisel on olnud olukordi, kus mõnest üksikust häälest sõltub, millise erakonna esindaja läheb parlamenti. Sel korral on jõujooned nii napid, nii tasavägised, et igas viimases kui ringkonnas on asjad noatera peal. Reformierakonna valitsust on võimalik ära hoida ainult siis, kui kõik EKRE toetajad tulevad valima.
Mida saab EKRE liige ja toetaja erakonna eduks teha veel viimastel päevadel enne valimispäeva?
Kutsun kõiki meie toetajaid tegema usinat tööd meie seisukohtade selgitamisel, libainfo kummutamisel ja inimeste valimisaktiivsuse tõstmisel. Tulge ise kindlasti valima, levitage meie sõnumeid sõprade-tuttavate-sugulaste hulgas ja sotsiaalmeedias. Kel rohkem aega ja motivatsiooni, helistage tuttavatele ja veenge inimesi meile häält andma. Ja kel võimalik, aidaku oma eakamaid naabreid oma autoga valimisjaoskonda, eriti maapiirkondades on ühistransport teatavasti hõredavõitu.


Kas valimistulemusi hakatakse võltsima? Vastus on “pigem jah”Nädalavahetusel toimuvad Riigikogu valimised ja üheks murekohaks on see, et kas võimurid hakkavad valimistulemusi võltsima. Tõenäoliselt hakkavad ja miks ei peakski, pinnas selleks on olemas.
Peavoolumeedia levitab ühe poliitilise jõu vastu ränki libauudiseid, “reitinguagentuurid” pakuvad välja uuringutulemusi, mis on ka kõige naiivsemale inimesele naeruväärsed (Turu-uuringute AS Eesti Päevalehe tellimusel), vasakpoolsed-liberaalsed erakonnad lausa põlevad vihast rahvusmeelsete vastu – miks ei peaks sellesse pilti sobituma ka võltsimised?
Kes võltsib? Kui isegi kaitseväe juhataja Herem ja perearst (!) Joller õhutavad kõigest hingest vihkamist rahvuslaste vastu ning nugadega mehed lõikuvad valimisreklaame – miks ei peaks sedavõrd lõhestatud ja polariseerunud ühiskonnas leidma kümneid ekrevihkajatest valimisametnikke, kes sokutavad vajaliku hulga “õigesti täidetud” sedeleid kastidesse? E-valimiste haprusest rääkimata…
Kes tellib? Meil on võimul erakond, kellel on tohutu pagas Venemaale kaduvate otstega rahapesuskandaale (VEB Fond, Skandinaavia pankade rahapesu jpm) ning kes kardab paaniliselt paljastusi, kui võimule peaks tulema rahvuskonservatiivid – poliitoravad teevad mida iganes, võltsimised kaasa arvatud, et oma võimu ja toiduahelaid hoida.
Võitlus EKRE ja peavoolupoliitika vahel on maailmavaateline, see on võitlus rahvusriigi ja globalismi pooldajate vahel, ning vasakliberaalne seltskond ei kohku millegi eest tagasi, nagu on näidanud kogu liberaalse Lääne kogemus. Inimesed, olge valvel!
Uued Uudised


Putin kuulutab sõja samasoolisele armastuselePutin on geidele sõja kuulutanud ja räägib allakäinud läänest, kuid homoseksuaalsuse kriminaliseerimine sai Venemaal alguse koos euroopastumisega Peeter Esimese ajal, kirjutab kirjanik Viktor Jerofejev.No kuidas siis nii! Venemaa ja Ukraina vahel käib halastamatu sõda. Tahaks küsida, mis puutub siia samasooliste armastus. Kas Putinil pole tõesti midagi paremat teha kui tormata lahingusse LGBTga?
Kuid paistab, et siin on oma sõjakavalus. Hiljutises Ukraina alade annekteerimisele pühendatud kõnes esitas Putin venelastele retoorilise küsimuse: «Kas me siis tahame, et meil, meie riigis, Venemaal oleks ema ja isa asemel «lapsevanem number üks», «number kaks»... nad on seal juba päris segi läinud?»
Kus on segi mindud, on arusaadav. Kremli arvates dekadentlikus, et mitte öelda satanistlikus Euroopas. Euroopa tuleb hullumeelsusest päästa. Paistab, et Ukraina on alles algus. Putiniga kaasa laulev ja talle alluv kogu Venemaa patriarh Kirill põhjendab omakorda sõda Ukrainaga vajadusega mitte lubada seal «geiparaade». Tulebki välja selline uus ristisõda, mis puudutab kõiki, õigustab igasugust julmust ja annab Venemaale moraalse üleoleku kogu läänemaailmast.
Kas Putin ise usub oma sõnu?
Kummalisel kombel pole see üldse oluline. Aastaid levisid Moskvas ähmased kõlakad, et tema isiklikult pole samast soost inimeste armastuse vastu, kuid ka see pole oluline. Mitte sellepärast, et tõendeid pole, vaid sellepärast, et KGB ohvitseride kasvatusreeglite järgi on tõde seotud võidu, mitte tegelikkusega. Venemaa rahva poole pöördudes on Putin kindel, et leiab samasooliste armastuse küsimuses mõistmist ja õigustab seeläbi moraalselt oma «sõjalist erioperatsiooni» Ukrainas, mobilisatsiooni, aga ka riigi isoleerimist ja üldse raskeid aegu nii maailmas liikumisvabaduse kaotanud eliidi kui ka tavakodanike jaoks.
Ja Putinil on õigus: ta leiab vene rahva seas mõistmist.
Homoseksuaalsuse ajalugu Venemaal on paradoksaalne. Suures osas on see asümmeetriline sama ajalooga läänes. Siin on peidus dramaatiline intriig. Tänaseks päevaks on Venemaal ja läänes, eeskätt Ameerikas kujunenud kaks otseselt vastandlikku positsiooni.
Juba Vana-Kreeka teadis seda, kuid ilmselt kuulub Vana-Kreeka samuti riigiduuma kollektiivse lääne süsteemi.
5. detsembril 2022 kirjutas Putin alla salakavalale seadusele, mis keelab riigis homoseksuaalsuse propaganda. Antud juhul võib propagandaks pidada kõike, alates raamatutest, filmidest, maalidest kuni eraviisiliste armastuse emotsioonide väljendamiseni välja. Tegelikult on see tagakiusamine, mille eest karistatakse märkimisväärsete rahatrahvidega ja mis suure tõenäosusega sellega ei piirdu, vaid kasvab üle kriminaalvastutusele võtmiseks ja on suunatud LGBT hävitamiseks.
Teiselt poolt kirjutab Ameerika Ühendriikide president sisuliselt kohe pärast Putinit alla «Abielu austamise seadusele», mis legaliseerib samasooliste ja rassidevahelised abielud. «Täna on tähelepanuväärne päev! Päev, mil Ameerika astub suure sammu võrdsuse, vabaduse ja õigluse poole, mitte ainult mõnede, vaid kõikide jaoks,» hüüatab Joe Biden, kellel oli Kongressi kahe koja toetus. Ütlematagi on selge, et riigiduuma toetas Putinit ühehäälselt.
Venemaa uue seaduse tagajärjed on ilmselged. Rahva poolehoiu saamiseks segati see osavalt võitlusega pedofiiliapropagandaga. Seadus muudab LGBT põrandaaluseks laialivalgunud sektiks, mis omandab riigi ohvriks langenud kannataja-kangelase staatuse. Kuid hoolimata kõigest jääb LGBT ellu. Siin pole asi mitte läänes ega idas, vaid inimloomuse enda mitmekesisuses. Juba Vana-Kreeka teadis seda, kuid ilmselt kuulub Vana-Kreeka samuti riigiduuma kollektiivse lääne süsteemi.
Välisvaenlase alistamiseks peate tuvastama ja hävitama sisevaenlase. Sellest diktaatorlikele režiimidele omasest loogikast lähtudes hävitas Putin poliitilise opositsiooni juba enne sõda Ukrainaga. Ta viis selle töö lõpule juba sõja ajal, keelates ära nii legendaarse inimõiguste keskuse Memorial kui ka 1976. aastast saadik eksisteerinud Moskva Helsingi Grupi. Navalnõi ei pääse range režiimiga koloonias sõna otseses mõttes kartserist välja ja kaotab kiiresti kehakaalu.
Kuid isegi need, kes lähevad üksinda protestima plakatiga «Sa ei tohi tappa» või lihtsalt tühja paberilehega, langevad repressioonide alla. Linnades võtavad hirmunud ametnikud maha veel nõukogude ajast pärit loosungeid «Maailmale rahu». Igal reedel, kui kuulutatakse välja kõrgema riigivõimu eriotsus, kasvab «välisagentide» arv – tegelikult rahvavaenlaste arv, kui meenutada stalinlikku sõnastust. Need, kes on sõja vastu, ei esine enam avalikkuse ees, nad kustutatakse avalikust elust.
1917. aasta veebruarirevolutsioon, mis pani aluse demokraatlikule Venemaale, keeldus üldse homoseksuaalsust millekski ebanormaalseks pidamast.
Võrreldes teisitimõtlejatega pole aga LGBT-pooldajad ühiskondliku nähtusena sugugi mitte avalikud ega isegi varjatud Putini-vastased. Igaühel on oma individuaalne positsioon. Nendega arveteõiendamine ei seisa võimuloogika järgi mitte poliitilisel, vaid moraalsel alusel, mis omakorda põhineb traditsioonilistel väärtustel.
Aga kas see ikka on nii?
Nagu ma juba ütlesin, on homoseksuaalsuse ajalugu Venemaal paradoksaalne. Keskajal ei olnud Venemaal «sodoomiapatu» eest ette nähtud riiklikku karistust, erinevalt paljudest lääneriikidest, kus homoseksuaale hukati ja põletati. Varajane Venemaa oli kahetise ideoloogiaga riik. Vaba armastust õhutav paganlus ja õigeusk eksisteerisid üksteisega vaenujalal olles, kuid paralleelselt. Kirik karistas homoseksuaale mitmesuguste kiriklike karistustega, nagu kirikusse sisenemise keelamine või suure hulga kummardustega nuhtlemine, kuid vähesed tundsid sellepärast piinlikkust.
Vene kultuuris on olemas 16. sajandi ülikonservatiivsest reeglite kogust «Domostroi» pärit väärtused (seal pole muide homoseksuaalsusest peaaegu mingit juttu), kuid on ka pummeldamise väärtused, «vene lõbutsemine» (joomine) ja rahvuslik mõõdutunde puudumine. On õigeusk ja... väljajuurimatud paganluse kombed. On olemas autokraatia... – ja just see on riigiideoloogia ülesehitamisel peamine.
Homoseksuaalsuse kriminaliseerimise algus Venemaal on üllataval kombel seotud Venemaa euroopastumisega Peeter Esimese ajal. Pikalt Euroopa reisilt naasnuna keelustas tsaar vastavalt Saksa kaanonitele sõjaväes homoseksuaalsuse, et tagada parem distsipliin, kuid selle seaduse rakendamine oli minimaalne. Terve 18. sajand oli Venemaal geide jaoks väga liberaalne ja alles 1825. aastal, kui võimule tuli konservatiivne tsaar Nikolai I – kellega Putinit praegu sageli võrreldakse – kriminaliseeriti seaduses homoseksuaalsus. Tõsi, seadust rakendati valikuliselt.
Näiteks oli kuulsa triaadi «Õigeusk. Isevalitsus. Rahvuslus» looja krahv Uvarov tsaari lähikondlane ja seda hoolimata oma homoseksuaalsetest kalduvustest, mis olid tsaari õukonnale teada. Nii nagu Vana-Vene ajalgi, dekriminaliseeriti homoseksuaalsus praktiliselt täielikult 20. sajandi alguses, mida vene kultuuris nimetatakse «hõbeajastuks» ja mis tõi esile mitmed säravad kirjanduslikud homoseksuaalsete kalduvustega inimesed, eriti Mihhail Kuzmini tema kultusromaaniga «Tiivad».
1917. aasta veebruarirevolutsioon, mis pani aluse demokraatlikule Venemaale, keeldus üldse homoseksuaalsust millekski ebanormaalseks pidamast. Pärast sama aasta bolševike novembrirevolutsiooni oli esimestel aastatel riiklik sallivus homoseksuaalsuse suhtes ilmselge.
Traditsioonilised väärtused on fiktsioon, mille taha on peidetud asendamatu tsaari võimu küsimus, ükskõik kuidas seda ka ei nimetata.
Stalin rikkus teadlikult kõik ära. Saanud 1930. aastate alguseks absoluutse võimu, kuulutas ta homoseksuaalid kui väidetavad liiderlike ja poliitiliste salaurgaste pidajad spioonideks ja kontrrevolutsionäärideks. Stalinit aitas Gorki oma 1934. aasta artikliga, milles ta võrdsustas homoseksuaalsuse Saksa natsismiga. Homoseksuaalid sattusid suure terrori katlasse, mitmed tuhanded samasoolise armastuse kalduvusega inimesed hävitati.
Kummalisel kombel intensiivistusid homoseksuaalide vastu suunatud repressioonid pärast Stalini surma veelgi. Riigivõim kartis, et miljonid Gulagist vabastatud endised vangid toovad vabadusse kaasa vanglatavad ja homoseksuaalse käitumise reeglid. Kui Stalini ajal lesbisid ei puututud – tehes nägu, et neid ei ole olemas –, siis pärast Stalinit hakati neid sunniviisiliselt psühhiaatriahaiglates ravima.
Siia, Venemaa ajaloo stalinistlikku ja poststalinistlikku perioodi, ongi maetud niinimetatud traditsioonilised väärtused. Venemaa vanglates on homoseksuaalid alaväärtuslik rass, «kuked», keda karistuse korras seksuaalselt «alla lastakse» ja kes on igaveseks ära neetud. Teisest küljest on homoseksuaal ühiskonna vaenlane, perekonna ja lastesaamise vastane.
Nõukogude Liidu lõpuaastate juhtivad dissidendid, eelkõige Andrei Sahharov, Aleksandr Solženitsõn, Jevgenia Ginzburg, Varlam Šalamov, kartsid sellise homoseksuaalide olukorra vastu sõna võtta. Loomingulistes ringkondades ja perestroika nooremas põlvkonnas hakkas aga tekkima kuvand homoseksuaalist kui vastupanuvõitluse ohvrist ja kangelasest. Nii tekkiski homoseksuaalsuse eest vangi mõistetud filmirežissööri Sergei Paradžanovi kultus ning hiljem ilmusid «ebatraditsioonilise» armastuse kuulutajate nais-eeskujud, näiteks ajakirjanik Masha Gessen. Algasid tuhandete osavõtjatega LGBT meeleavaldused, võitlus võrdsete õiguste eest, homoseksuaalsete organisatsioonide loomine.
Nii nagu Nõukogude ajal on ka tänapäeval suurem osa vene rahvast parimal juhul vait, kuid on pigem meelestatud homoseksuaalide vastu, keda peab võõrasteks, ohtlikeks ja kahtlasteks inimesteks, kes ajavad kõiki segadusse. See oli ja on endiselt spontaanne ja segane positsioon, millele Putin mängib. Tänapäeva Venemaa on tervikuna endiselt homofoobne riik ja homofiilsed jooned kuuluvad marginaalsesse kultuuri.
Oma geivastase seadusega kujutab Kreml seda marginaalset kultuuri kui omamoodi ohtu riiklikule julgeolekule ja kui eemaletõukavat ja ebamoraalset nähtust. Seadus tugevdab riiklikku tsensuuri ja ühiskondlikku enesetsensuuri. See puudutab teatreid, kinosid, reklaame, blogijaid ja raamatuid. Hõbeajastu pärandist satuvad löögi alla näiteks mõned Ahmatova, Tsvetajeva ja Fjodor Sologubi värsid. Nabokovi «Lolita» tuleb ilmselt uuesti «sulgeda», kuid teise paragrahvi alusel – selle, mis käib pedofiilia kohta. Muide, ka Puškin kirjutas rohkem kui üks kord samal teemal iroonilises võtmes – üldiselt pole siin midagi üllatavat, kui asi viib Nõukogude Glavliti taasasutamiseni.
See, et mõlemal pool rindejoont nimetatakse vastaseid «pederastideks», ei ole seotud sõja põhjuse ja tagajärgedega.
Tõenäoliselt hakatakse järgima 19. sajandil Venemaal moes olnud täppisrünnakuid – oma jao saavad kätte pigem poliitiliselt ebasoovitavad «liberaalsed värdjad», nagu nüüd on moes väljenduda, ja teised teisitimõtlejad. Riik heidab pilgu ennekõike nende voodisse. Suured võimalused väljapressimiseks. Uus ala sõjalisteks operatsioonideks. Muidugi mõista saavad olema ka kasulikud geid ja lesbid – neile antakse juba ette andeks, kuid nad riputatakse ikkagi konksu otsa.
Venemaal võib täheldada riikliku ideoloogia ehitamist. Seda ei ole ette nähtud isegi Putini mitte eriti ammu muudetud põhiseaduses, kuid keda see häirib? See on veel üks «erioperatsioon» punaste joonte ja häguste hea ja kurja piiridega. Üks asi on aga selge. Mis meie oma, on hea, mis ei ole meie oma, tuleb maa sisse tampida. Aga mis on meie oma?
Traditsioonilised väärtused on fiktsioon, mille taha on peidetud asendamatu tsaari võimu küsimus, ükskõik kuidas seda ka ei nimetata. Tsaarile on vaja vaenlasi, rohkem vaenlasi, sest ilma temata ei saa rahvas ideoloogilise nakkusega hakkama. Aga mis puudutab inimloomuse ja eriti samasoolise armastuse uurimist, siis peavad teadused ja muusad vaikima, kuniks tsaar-patsaani tahtel räägivad kahurid.
Siiski on naeruväärne arvata, et soov vabastada Ukraina ja Euroopa tervikuna homoseksuaalsest tsivilisatsioonist on Venemaa sõdurile piisav motivatsioon, et pealetungile minna. See, et mõlemal pool rindejoont nimetatakse vastaseid «pederastideks», ei ole seotud sõja põhjuse ja tagajärgedega. Pigem on see tavapärase sõimu vorm – siin on venelased ja ukrainlased mõnevõrra sarnased.
Kuid Putin ei ole nii naiivne, et arvata, nagu sõdiksid tema sõdurid entusiastlikult ukraina neonatside ja geikultuuriga. Sõda on kõige edukam moodus, et Putini režiimi jätkata – sõjategevuse ümber saab piisaval määral rahvast koondada ja režiim ei kuku nii kiiresti kokku. Sellise režiimi jaoks pole hirmutavad mitte nende enda geid, vaid sõjalised kaotused. Neid, nagu Putin hästi teab, ei saa mitte mingil juhul lubada. Selles seisnebki tegelikult kogu maailma häda.
Tõlkinud Ago Raudsepp


Putin kuulutab sõja samasoolisele armastuselePutin on geidele sõja kuulutanud ja räägib allakäinud läänest, kuid homoseksuaalsuse kriminaliseerimine sai Venemaal alguse koos euroopastumisega Peeter Esimese ajal. Ka hiljem on Venemaa olnud selles küsimuses pigem liberaalne. Putini traditsioonilised väärtused on pärit alles Stalini ajast.No kuidas siis nii! Venemaa ja Ukraina vahel käib halastamatu sõda. Tahaks küsida, mis puutub siia samasooliste armastus. Kas Putinil pole tõesti midagi paremat teha kui tormata lahingusse LGBTga?Kuid paistab, et siin on oma sõjakavalus. Hiljutises Ukraina alade annekteerimisele pühendatud kõnes esitas Putin venelastele retoorilise küsimuse: «Kas me siis tahame, et meil, meie riigis, Venemaal oleks ema ja isa asemel «lapsevanem number üks», «number kaks»... nad on seal juba päris segi läinud?»Kus on segi mindud, on arusaadav. Kremli arvates dekadentlikus, et mitte öelda satanistlikus Euroopas. Euroopa tuleb hullumeelsusest päästa. Paistab, et Ukraina on alles algus. Putiniga kaasa laulev ja talle alluv kogu Venemaa patriarh Kirill põhjendab omakorda sõda Ukrainaga vajadusega mitte lubada seal «geiparaade». Tulebki välja selline uus ristisõda, mis puudutab kõiki, õigustab igasugust julmust ja annab Venemaale moraalse üleoleku kogu läänemaailmast.Putini ristisõdaKas Putin ise usub oma sõnu? Kummalisel kombel pole see üldse oluline. Aastaid levisid Moskvas ähmased kõlakad, et tema isiklikult pole samast soost inimeste armastuse vastu, kuid ka see pole oluline. Mitte sellepärast, et tõendeid pole, vaid sellepärast, et KGB ohvitseride kasvatusreeglite järgi on tõde seotud võidu, mitte tegelikkusega. Venemaa rahva poole pöördudes on Putin kindel, et leiab samasooliste armastuse küsimuses mõistmist ja õigustab seeläbi moraalselt oma «sõjalist erioperatsiooni» Ukrainas, mobilisatsiooni, aga ka riigi isoleerimist ja üldse raskeid aegu nii maailmas liikumisvabaduse kaotanud eliidi kui ka tavakodanike jaoks.Ja Putinil on õigus: ta leiab vene rahva seas mõistmist.Homoseksuaalsuse ajalugu Venemaal on paradoksaalne. Suures osas on see asümmeetriline sama ajalooga läänes. Siin on peidus dramaatiline intriig. Tänaseks päevaks on Venemaal ja läänes, eeskätt Ameerikas kujunenud kaks otseselt vastandlikku positsiooni.5. detsembril 2022 kirjutas Putin alla salakavalale seadusele, mis keelab riigis homoseksuaalsuse propaganda. Antud juhul võib propagandaks pidada kõike, alates raamatutest, filmidest, maalidest kuni eraviisiliste armastuse emotsioonide väljendamiseni välja. Tegelikult on see tagakiusamine, mille käigus karistatakse märkimisväärsete rahatrahvidega ja mis suure tõenäosusega sellega ei piirdu, vaid kasvab üle kriminaalvastutusele võtmiseks ja on suunatud LGBT hävitamiseks.Teiselt poolt kirjutab Ameerika Ühendriikide president sisuliselt kohe pärast Putinit alla «Abielu austamise seadusele», mis legaliseerib samasooliste ja rassidevahelised abielud. «Täna on tähelepanuväärne päev! Päev, mil Ameerika astub suure sammu võrdsuse, vabaduse ja õigluse poole, mitte ainult mõnede, vaid kõikide jaoks,» hüüatab Joe Biden, kellel oli Kongressi kahe koja toetus. Ütlematagi on selge, et riigiduuma toetas Putinit ühehäälselt.Venemaa uue seaduse tagajärjed on ilmselged. Rahva poolehoiu saamiseks segati see osavalt võitlusega pedofiiliapropagandaga. Seadus muudab LGBT põrandaaluseks laialivalgunud sektiks, mis omandab riigi ohvriks langenud kannataja-kangelase staatuse. Kuid hoolimata kõigest jääb LGBT ellu. Siin pole asi mitte läänes ega idas, vaid inimloomuse enda mitmekesisuses. Juba Vana-Kreeka teadis seda, kuid ilmselt kuulub Vana-Kreeka samuti riigiduuma kollektiivse lääne süsteemi.Välisvaenlase alistamiseks peate tuvastama ja hävitama sisevaenlase. Sellest diktaatorlikele režiimidele omasest loogikast lähtudes hävitas Putin poliitilise opositsiooni juba enne sõda Ukrainaga. Ta viis selle töö lõpule juba sõja ajal, keelates ära nii legendaarse inimõiguste keskuse Memorial kui ka 1976. aastast saadik eksisteerinud Moskva Helsingi Grupi. Navalnõi ei pääse range režiimiga koloonias sõna otseses mõttes kartserist välja ja kaotab kiiresti kehakaalu.Kuid isegi need, kes lähevad üksinda protestima plakatiga «Sa ei tohi tappa» või lihtsalt tühja paberilehega, langevad repressioonide alla. Linnades võtavad hirmunud ametnikud maha veel nõukogude ajast pärit loosungeid «Maailmale rahu». Igal reedel, kui kuulutatakse välja kõrgema riigivõimu eriotsus, kasvab «välisagentide» arvtegelikult rahvavaenlaste arv, kui meenutada stalinlikku sõnastust.Need, kes on sõja vastu, ei esine enam avalikkuse ees, nad kustutatakse avalikust elust.Võrreldes teisitimõtlejatega pole aga LGBT-pooldajad ühiskondliku nähtusena sugugi mitte avalikud ega isegi varjatud Putini-vastased. Igaühel on oma individuaalne positsioon. Nendega arveteõiendamine ei seisa võimuloogika järgi mitte poliitilisel, vaid moraalsel alusel, mis omakorda põhineb traditsioonilistel väärtustel.Vastuoluline ajaluguAga kas see ikka on nii? Nagu ma juba ütlesin, on homoseksuaalsuse ajalugu Venemaal paradoksaalne. Keskajal ei olnud Venemaal «sodoomiapatu» eest ette nähtud riiklikku karistust, erinevalt paljudest lääneriikidest, kus homoseksuaale hukati ja põletati. Varajane Venemaa oli kahetise ideoloogiaga riik. Vaba armastust õhutav paganlus ja õigeusk eksisteerisid üksteisega vaenujalal olles, kuid paralleelselt. Kirik karistas homoseksuaale mitmesuguste kiriklike karistustega, nagu kirikusse sisenemise keelamine või suure hulga kummardustega nuhtlemine, kuid vähesed tundsid sellepärast piinlikkust.Vene kultuuris on olemas 16. sajandi ülikonservatiivsest reeglite kogust «Domostroi» pärit väärtused (seal pole muide homoseksuaalsusest peaaegu mingit juttu), kuid on ka pummeldamise väärtused, «vene lõbutsemine» (joomine) ja rahvuslik mõõdutunde puudumine. On õigeusk ja... väljajuurimatud paganluse kombed. On olemas autokraatia - ja just see on riigiideoloogia ülesehitamisel peamine.Homoseksuaalsuse kriminaliseerimise algus Venemaal on üllataval kombel seotud Venemaa euroopastumisega Peeter Esimese ajal. Pikalt Euroopa-reisilt naasnuna keelustas tsaar vastavalt Saksa kaanonitele sõjaväes homoseksuaalsuse, et tagada parem distsipliin, kuid selle seaduse rakendamine oli minimaalne. Terve 18. sajand oli Venemaal geide jaoks väga liberaalne ja alles 1825. aastal, kui võimule tuli konservatiivne tsaar Nikolai I - kellega Putinit praegu sageli võrreldakse kriminaliseeriti seaduses homoseksuaalsus. Tõsi, seadust rakendati valikuliselt.Näiteks oli kuulsa triaadi «Õigeusk. Isevalitsus. Rahvuslus.» looja krahv Uvarov tsaari lähikondlane ja seda hoolimata oma homoseksuaalsetest kalduvustest, mis olid tsaari õukonnale teada. Nii nagu Vana-Vene ajalgi, dekriminaliseeriti homoseksuaalsus praktiliselt täielikult 20. sajandi alguses, mida vene kultuuris nimetatakse «hõbeajastuks» ja mis tõi esile mitmed säravad kirjanduslikud homoseksuaalsete kalduvustega inimesed, eriti Mihhail Kuzmini tema kultusromaaniga «Tiivad».1917. aasta veebruarirevolutsioon, mis pani aluse demokraatlikule Venemaale, keeldus üldse homoseksuaalsust millekski ebanormaalseks pidamast. Pärast sama aasta bolševike novembrirevolutsiooni oli esimestel aastatel riiklik sallivus homoseksuaalsuse suhtes ilmselge.Stalin rikkus teadlikult kõik ära. Saanud 1930. aastate alguseks absoluutse võimu, kuulutas ta homoseksuaalid kui väidetavad liiderlike ja poliitiliste salaurgaste pidajad spioonideks ja kontrrevolutsionäärideks. Stalinit aitas Gorki oma 1934. aasta artikliga, milles ta võrdsustas homoseksuaalsuse Saksa natsismiga. Homoseksuaalid sattusid suure terrori katlasse, mitmed tuhanded samasoolise armastuse kalduvusega inimesed hävitati.Kummalisel kombel intensiivistusid homoseksuaalide vastu suunatud repressioonid pärast Stalini surma veelgi. Riigivõim kartis, et miljonid Gulagist vabastatud endised vangid toovad vabadusse kaasa vanglatavad ja homoseksuaalse käitumise reeglid. Kui Stalini ajal lesbisid ei puututud - tehes nägu, et neid ei ole olemas -, siis pärast Stalinit hakati neid sunniviisiliselt psühhiaatriahaiglates ravima.Siia, Venemaa ajaloo stalinistlikku ja poststalinistlikku perioodi, ongi maetud niinimetatud traditsioonilised väärtused. Venemaa vanglates on homoseksuaalid alaväärtuslik rass, «kuked», keda karistuse korras seksuaalselt «alla lastakse» ja kes on igaveseks ära neetud. Teisest küljest on homoseksuaal ühiskonna vaenlane, perekonna ja lastesaamise vastane.Tsaarile on vaja vaenlasiNõukogude Liidu lõpuaastate juhtivad dissidendid, eelkõige Andrei Sahharov, Aleksandr Solženitsõn, Jevgenia Ginzburg, Varlam Šalamov, kartsid sellise homoseksuaalide olukorra vastu sõna võtta. Loomingulistes ringkondades ja perestroika nooremas põlvkonnas hakkas aga tekkima kuvand homoseksuaalist kui vastupanuvõitluse ohvrist ja kangelasest. Nii tekkiski homoseksuaalsuse eest vangi mõistetud filmirežissööri Sergei Paradžanovi kultus ning hiljem ilmusid «ebatraditsioonilise» armastuse kuulutajate nais-eeskujud, näiteks ajakirjanik Maša Gessen. Algasid tuhandete osavõtjatega LGBT meeleavaldused, võitlus võrdsete õiguste eest, homoseksuaalsete organisatsioonide loomine.Nii nagu Nõukogude ajal, on ka tänapäeval suurem osa vene rahvast parimal juhul vait, kuid on pigem meelestatud homoseksuaalide vastu, keda peab võõrasteks, ohtlikeks ja kahtlasteks inimesteks, kes ajavad kõiki segadusse. See oli ja on endiselt spontaanne ja segane positsioon, millele Putin mängib. Tänapäeva Venemaa on tervikuna endiselt homofoobne riik ja homofiilsed jooned kuuluvad marginaalsesse kultuuri.Oma geivastase seadusega kujutab Kreml seda marginaalset kultuuri kui omamoodi ohtu riiklikule julgeolekule ja kui eemaletõukavat ja ebamoraalset nähtust. Seadus tugevdab riiklikku tsensuuri ja ühiskondlikku enesetsensuuri. See puudutab teatreid, kinosid, reklaame, blogijaid ja raamatuid. Hõbeajastu pärandist satuvad löögi alla näiteks mõned Ahmatova, Tsvetajeva ja Fjodor Sologubi värsid. Nabokovi «Lolita» tuleb ilmselt uuesti «sulgeda», kuid teise paragrahvi alusel - selle, mis käib pedofiilia kohta. Muide, ka Puškin kirjutas rohkem kui üks kord samal teemal iroonilises võtmes - üldiselt pole siin midagi üllatavat, kui asi viib Nõukogude Glavliti taasasutamiseni.Tõenäoliselt hakatakse järgima 19. sajandil Venemaal moes olnud täppisrünnakuid - oma jao saavad kätte pigem poliitiliselt ebasoovitavad «liberaalsed värdjad», nagu nüüd on moes väljenduda, ja teised teisitimõtlejad. Riik heidab pilgu ennekõike nende voodisse. Suured võimalused väljapressimiseks. Uus ala sõjalisteks operatsioonideks. Muidugi mõista saavad olema ka kasulikud geid ja lesbid - neile antakse juba ette andeks, kuid nad riputatakse ikkagi konksu otsa.Venemaal võib täheldada riikliku ideoloogia ehitamist. Seda ei ole ette nähtud isegi Putini mitte eriti ammu muudetud põhiseaduses, kuid keda see häirib? See on veel üks «erioperatsioon» punaste joonte ja häguste hea ja kurja piiridega. Üks asi on aga selge. Mis meie oma, on hea, mis ei ole meie oma, tuleb maa sisse tampida. Aga mis on meie oma?Traditsioonilised väärtused on fiktsioon, mille taha on peidetud asendamatu tsaari võimu küsimus, ükskõik kuidas seda ka ei nimetata. Tsaarile on vaja vaenlasi, rohkem vaenlasi, sest ilma temata ei saa rahvas ideoloogilise nakkusega hakkama. Aga mis puudutab inimloomuse ja eriti samasoolise armastuse uurimist, siis peavad teadused ja muusad vaikima, kuniks tsaarpatsaani tahtel räägivad kahurid.Siiski on naeruväärne arvata, et soov vabastada Ukraina ja Euroopa tervikuna homoseksuaalsest tsivilisatsioonist on Venemaa sõdurile piisav motivatsioon, et pealetungile minna. See, et mõlemal pool rindejoont nimetatakse vastaseid «pederastideks», ei ole seotud sõja põhjuse ja tagajärgedega. Pigem on see tavapärase sõimu vorm - siin on venelased ja ukrainlased mõnevõrra sarnased.Kuid Putin ei ole nii naiivne, et arvata, nagu sõdiksid tema sõdurid entusiastlikult ukraina neonatside ja geikultuuriga. Sõda on kõige edukam moodus, et Putini režiimi jätkata - sõjategevuse ümber saab piisaval määral rahvast koondada ja režiim ei kuku nii kiiresti kokku. Sellise režiimi jaoks pole hirmutavad mitte nende enda geid, vaid sõjalised kaotused. Neid, nagu Putin hästi teab, ei saa mitte mingil juhul lubada. Selles seisnebki tegelikult kogu maailma häda.Tõlkinud Ago Raudsepp"Riigivõim kartis, et miljonid Gulagist vabastatud endised vangid toovad vabadusse kaasa vanglatavad ja homoseksuaalse käitumise reeglid."ILLUSTRATSIOON: MARK ANTONIUS PUHKANVIKTOR JEROFEJEV, kirjanik


Tank minu minevikustVeel paar aastat tagasi olin kaljukindel, et need kümme kilo kaaluvad kepsud, millele ma 1976. aastal Tšeljabinski traktoritehases komsomoli löökehituse korras auke puurisin, olid traktorimootori osa. Nii meile öeldi. T-34, traktor, tubli abimees Nõukogudemaa põllumeestele... Tehas ise oli suur nagu Tartu linn, rajatud 1930. aastate alguses.Mina töötasin 18 kuud järjest ühes ja samas tsehhis, kolme tööpingi taga, millele tassisin kaheksa tundi päevas rauast kolakaid. Masin puuris kepsudesse vajalikud augud, mille järel viisin hallide hantlite moodi asjandused uuesti oma selja taha lindile.Paralleelselt minu liiniga töötas sadu inimesi suurekereliste mootorite kallal, mille kohta ei tehtud saladustki, et need kuuluvad tankidele. Selle üle, miks neid oli veel 30 aastat pärast teise maailmasõja lõppu hulganisti vaja, ma pead ei murdnud. Minul oli vaja poolteist aastat selles tehases vastu pidada, et Tartu ülikooli nullkursusele sisse saada. Töölisestaatus tööraamatus oli mu jaoks ainus sissepääsutee ülikooli.„Appi, ma olen kaasa aidanud Nõukogude sõjatööstusele!“ mõtlesin päeval, kui sain teada, et venelased on teinud 2019. aastal valmis filmi pealkirjaga „T-34“. Film räägib muidugi tankist, mitte minu ette kujutatud raskest traktorist.Kui meid, 28 eestimaalast, aprillis 1976 pidulikult Võidu väljakul asunud komsomoli rajoonikomiteest Uuralite poole teele saadeti, ei osanud keegi ju arvata, et ligi 50 aastat hiljem seisab samal väljakul Vene tank, kuuliaugud keres. Ainult nimed ja numbrid on muutunud, nii väljakul kui ka tankil... Võib-olla saan ma maailma asjadest valesti aru. Olen ise kogu elu vigu teinud, aga kui tegu on riigiga? Seda juhib ju rohkem inimesi kui üks loll või lihtsameelne. Kuidas on võimalik, et ajal, kui inimesed soojendavad põues õhkõrna lootust rahuliku tuleviku suhtes, tuuakse Vabaduse väljakule tank, millest on tulistatud Ukraina ja ta rahva pihta?Väide, et agressorriigi rivist välja löödud sõjamasinat vaadates peaks tekkima usk, et me oleme suutelised vaenlast alistama, on minu arvates erakordselt naiivne. Võib-olla kusagil Šotimaal või Lõuna-Prantsusmaal jalutavad pered pühapäeviti linna keskväljakule, et vaadata otse sõjast tulnud eksponaati, mille võitmiseks on nendegi riigid oma panuse andnud. Ning noogutavad päid, et jah, otsus Ukrainat abistada oli õige. Lääne-Euroopas elavatel venelastel ei tuleks muidugi mõttessegi monstrumile kaasa tunda või lilli viia.Aga Eestis? Eestis, kus elab 300 000 vene rahvusest inimest, kellest suur osa ei tunne ilmselt Ukrainale kaasa... Ei pea olema inimhingede insener, mõistmaks, et Vene meediat tõe pähe tarbivat rahvast on võimatu puruks lastud Vene tanki näite varal ümber kasvatada. Kui demonstreerida lömastatud Ukraina tanki, paneks see vähemalt mõne inimese mõtlema - rahvusest hoolimata. Sandistatud Vene tank, milles inimesed arvatavasti samuti surid, pigem õhutab sõda, kui kasvatab patriotismi ja sõjavastalisust!Praegune olukord Eesti pealinnas meenutab mulle ketikoera haistmisulatusse asetatud verist konti, mida peni ei saa küll kätte, aga mis ta kindlasti hulluks ajab. Kus olid kommunikatsiooniekspertide, psühholoogiliste nõustajate ja selgeltnägijate silmad, et juba hetk pärast tanki paigaldamist Vabaduse risti alla mitte häirekella lüüa?Kujutan ette, milleni viiks tanki näitamine Narvas. Turvamees, kelle ainsaks ülesandeks oleks inimestel keelata sõjamasina juurde punaseid nelke tuua, peaks oma elu ja tervise väga kallilt kindlustama! Kuigi - ega sellist kindlustusfirmat Eestis leiakski, kes oleks nõus Narva turvamehele poliisi väljastama."Väide, et agressorriigi rivist välja löödud sõjamasinat vaadates peaks tekkima usk, et me oleme suutelised vaenlast alistama, on minu arvates erakordselt naiivne."Ukrainat toetav meeleavaldus Vabaduse väljakul.MAIRE AUNASTE, kolumnist


INTERVJUU | Martin Helme: „Ainus võimalus hoida ära Reformierakonna valitsuse jätkamine, on hääletada valimistel EKRE poolt!“Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna esimees Martin Helme kutsub kõiki rahvuskonservatiivse maailmavaatega inimesi andma oma panust valimisaktiivsuse tõstmisesse – ainult nii on võimalik vahetada välja Reformierakonna valitsus.
Suur osa inimesi on juba valimas käinud. Millega veenad neid inimesi, kes pole veel otsustanud, hääletama EKRE poolt? Miks on EKRE nendel valimistel parim valik?
Neil valimistel on kaalul Eesti püsimine. Püsimine rahvusriigina, püsimine sellise riigina, kus meil, põlisrahval on otsustav sõna meie elu korraldamisel. Kõik teised erakonnad soovivad rohkemal või vähemal määral jätkata nende poliitikatega, mis meid viimasel paaril aastal on teinud vaesemaks ja õnnetumaks. Meie pakume inimestele ainsana paremat homset, sest me ei lepi röövellike elektrihindadega, ei lepi hullumeelse rohepöördega, ei nõustu massilise odavtööjõu sisseveoga. Oleme näidanud valitsuses olles, et täidame oma lubadusi ja meie peale võib kindel olla.
Mis saab Eestist, kui valitsuses jätkab Reformierakonna valitsus?
Jätkub see, mida oleme näinud Kaja Kallase valitsemise ajal: kiire vaesumine, inimeste põhiõiguste jalge alla trampimine, enneolematus ulatuses võõraste sisseränne, maapiirkondades elu kokku tõmbamine, eestluse arendamise asemel multikultuursuse edendamine, perede toetamise asemel vikerkaarelippude lehvitamine. Jätkub hinnatõus ja eesti keele taandumine. Jätkub poliitiline korruptsioon, kus ühtegi Reformierakonna poliitikut ei ähvarda seaduserikkumise puhul karistus. Ja tulevad uued asjad – vihakõneseaduse-nimeline tsensuur, rohepöörde nimel inimeste liikumisvõimaluste piiramine, kasvab jälgimisühiskond ja hirmuõhkkonna loomine.
Milliste erakondade võimuliit oleks Eesti tuleviku seisukohast kõige halvem?
Kõige hullem oleks, kui me saaksime puhtaverelise liberaalide valitsuse, kus juhtpositsioonile Reform ja teda toetavad sotsid ning Eesti200. Liberaalide valitsus oleks ka Reformierakonna ja Keskerakonna liit, mida me juba nägime. Just see valitsus kehtestas meile jõhkra koroonarežiimi ning ajas koerad ja teleskoopnuiadega eriüksuslased rahumeelsete inimeste kallale. On ka võimalik, et neile kahele on appi vaja mõnda väiksemat vasakparteid, kas siis E200 või sotse, aga sisu sellest oluliselt ei muutu. Kõik need kombinatsioonid viivad Eestis edasi ellu massilist immigratsiooni, eestluse välja suretamist, rohepööret koos kaasneva pöörase vaesumisega, ning võimuhaarde karmimat kehtestamist inimeste elude üle. Eesti ei jää siis vabaks ja demokraatlikuks, aga me ei jää siis ka enam eestlaste rahvuskoduks.
Käisid viimasel kahe kuu jooksul valimisturnee raames mööda Eestit. Mis inimestele peamiselt muret teeb? Mida oodatakse EKRE-lt?
Väga ollakse hädas majanduslike raskustega. Euroopa kõrgeim inflatsioon, pöörased hinnatõusud, koondamised, kõik see mõjub väga rusuvalt. Teine suur mure on Eesti tuleviku ja rahvusena püsimajäämise pärast. Probleem on eestlaste väljaränne, suur sisseränne, madal sündimus, samas ka eestimeelsuse taandumine meie ühiskonna koorekihi hulgas. Mures ollakse ka julgeoleku pärast.
Paar päeva enne valimisi liigub erakondade reitingu kohta erinevaid numbreid. Milles võib põhjus olla?
Enne valimisi paisatakse avalikkusesse väga palju väga infot, mis teenib eelkõige eesmärki manipuleerida valimistulemusi. Mõni küsitlus näitab, et me oleme suisa esimesed ja edestame isegi Reformierakonda, mõni näitab, et oleme kukkunud neljandaks. Nende eesmärk on valijaid mõjutada, uinutada või masendada meie toetajaid. Ärge pöörake neile liigset tähelepanu, tähtis on kindlasti minna valima ja anda oma hääl EKRE kandidaatide poolt! Kui aga vaadata neid küsitlusi selle pilguga, et kas hiljutised laimukampaaniad meedias on mõjunud, siis mulle tundub, et mitte eriti või kohati isegi on meie valijaid meelekindlamaks teinud.
Kes nende inforünnaku taga on?
Päris hirmutav on vaadata, kui hea meelega Eesti meedia ja liberaalsed erakonnad levitavad Venemaalt Eestisse söödetud valeinfot, mis on ju selgelt mõeldud meie valimistulemuse mõjutamiseks meile kahjulikus suunas. See tähendab, et meie meedia ja teised parteid teevad sisulist koostööd Kremli propagandaga, sest loodavad sellest endale kasu saada ja meile kahju teha.
Kusjuures kõik nad teavad, nii ajakirjanikud kui ka poliitikud, et tegu on läbinähtavalt valelike libauudistega. Seda, et Kremlil ja liberaalidel on ühine vaenlane – eesti rahvuslased, iseseisvusmeelsed konservatiivid – seda nad ei märka. Küsimus on ka selles, et miks meie julgeolekuasutused lubavad sellel sündida? Neil on seadusest tulenev kohustus hoida ära välisjõudude valimistesse sekkumine, aga selle asemel lasevad nemadki rahumeeli meid laimata, midagi ütlemata. Sisuliselt lasevad venelastel teha, mis tahavad. Ma ei näe sellele muud selgitust kui ideoloogiline vimm meie vastu.
Paljud inimesed loobuvad valimas käimast, sest leiavad, et nende häälest midagi ei sõltu. Kuidas veenad neid vastupidises?
Neil valimistel on kaalul absoluutselt iga hääl! Me ju oleme näinud, et igal valimisel on olnud olukordi, kus mõnest üksikust häälest sõltub, millise erakonna esindaja läheb parlamenti. Sel korral on jõujooned nii napid, nii tasavägised, et igas viimases kui ringkonnas on asjad noatera peal. Reformierakonna valitsust on võimalik ära hoida ainult siis, kui kõik EKRE toetajad tulevad valima.
Mida saab EKRE liige ja toetaja erakonna eduks teha veel viimastel päevadel enne valimispäeva?
Kutsun kõiki meie toetajaid tegema usinat tööd meie seisukohtade selgitamisel, libainfo kummutamisel ja inimeste valimisaktiivsuse tõstmisel. Tulge ise kindlasti valima, levitage meie sõnumeid sõprade-tuttavate-sugulaste hulgas ja sotsiaalmeedias. Kel rohkem aega ja motivatsiooni, helistage tuttavatele ja veenge inimesi meile häält andma. Ja kel võimalik, aidaku oma eakamaid naabreid oma autoga valimisjaoskonda, eriti maapiirkondades on ühistransport teatavasti hõredavõitu.


Ecuadori ekspresident pandi altkäemaksusüüdistuse alusel koduarestiQUITO, 4. märts, AFP-BNS – Endine Ecuadori president Lenin Moreno pandi reedel koduaresti, kuna kahtlustuste kohaselt sai ta Hiina firmalt altkäemaksu lepingu eest, mille alusel said hiinlased õiguse ehitada riigi suurima hüdroelektrijaama tammi.
Morenot, kes oli president aastail 2017–2021, kahtlustatakse koos veel 36 isikuga 76 miljoni USA dollari suuruse altkäemaksu saamises, teatas prokuratuur.
Eeldatav korruptsioonivõrgustik oli aastail 2009–2018 seotud Coco Codo Sinclairi hüdroelektrijaama ehitamise projektiga, mille elluviimiseks sai õiguse Hiina firma Sinohydro.
69-aastane Moreno eitab süüdistusi.
AFP – Baltic News Service


Hololei võimaliku Katari poolt äraostmise hind võib küündida 200 000 euroniKõrge euroametnik Henrik Hololei, sattus Katari korruptsiooniskandaali. Qatar Airwaysi euroametnikule antud tasuta lennureiside maksumus võib küündida üle 77 000 euro, arvutab Karol Kallas.
Politico kirjutas 27. veebruaril, et Hololei, kes juhib Euroopa Liidu transpordi ja liikuvuse peadirektoraati, sõitis tasuta Katari riikliku lennufirma äriklassis küheksa korda ja seda suuremas osas ajal kui Liit pidas Pärsia lahe äärse naftariigiga lennuliikluse teemalisi läbirääkimisi.
Kokku lendas Hololei aastatel 2015 kuni 2021 Qatar Airwaysi (QA) äriklassis tasuta üheksa korda. Kuus neist toimusid ajal kui EL pidas Katariga läbirääkimisi Euroopa lennuturu avamise teemal Katari lennuettevõtele. Neist nelja eest maksis omakorda Katari valitsus või Katariga seotud organisatsioon.
QA lehelt võib lugeda, et Brüsselist Katarisse lennureisi ühe otsa äriklassi pilet maksab ümmarguselt 4300 eurot. Edasi tagasi reis maksaks seega kokku 8600 eurot. 8600 × 9 = 77 400 Toona võisid piletid olla odavamad, aga tänases rahas sai Hololei tasuta lennureise ümmarguselt 77 000 euro eest.
Politico artikkel teemat ei puuduta ja tegemist on ainult "unenäoga", kuid pole eriti usutav, et kui Katar lennutab kedagi äriklassis, siis kohapealne elamine jäetakse inimeste, eriti kõrgete euroametnike, endi hooleks. Doha Mandarin Orientali Baraha-King sviidis maksab üks öö ümmarguselt 4000 eurot ja see ei ole sealkandis kõige kallim ööbimise võimalus. Kui arvata, et iga reis kestis vähemalt kolm päeva, siis (9 × 12 000 = 108 000) … Hololei hüvede maksumus võib küündida 200 tuhande euro kanti.
Kui mõnes viisakas ja demokraatlikus ühiskonnas astub minister kogemata vale krediitkaardiga ostetud sukkpükste pärast tagasi, siis Euroopa Komisjon arvas Politico Hololei paljastuse peale anonüümselt, et nende arust on kõik JOKK (juriidiliselt on kõik korrektne).
Hololei keeldus oma reiside asjaolusid Politicole kommenteerimast. Samuti pole parempoolne vastanud Eesti korporatiivse ajakirjanduse küsimustele.
Parempoolsete juht, endine Eesti ülemprokurör Lavly Perling, vastas Eesti korporatiivse ajakirjanduse kommentaarisoovile, et "hetkel on veel vara [Hololeile] hinnanguid anda".
2022. aasta alguses puhkes Euroopa Parlamendis korruptsiooniskandaal, mille sisuks on eurosaadikute ja Itaalia ning Kreeka poliitikute äraostmine Katari poolt. Eestist on Katari pistisemürglis "käe valgeks saanud" valitsuspartei Reformierakonna liikmed Urmas Paet ja Andrus Ansip. Euroopa Liidu kõrgeid ametnikke ja poliitikuid, lisaks Itaalia ning Kreeka poliitikuid puudutavas korruptsioonijuhtumis uuritakse mõningatel andmetel rohkem kui saja inimese tegevust.


Reformierakond on Eesti sulase staatusesse viinud, EKRE viib ta tagasi peremeeste sekkaValimiseelsetes reklaamides räägib Kaja Kallas sellest, kuidas Reformierakond olevat Euroopa Liidus ja NATO-s püsimise garantii – mis aga peitub selle taga tegelikult?
Peitub esiteks see, et Reformierakond (ja mitmed nende poliitilised puudlid) ei oska olla peremehed ja eelistavad seetõttu olla sulased. Teiseks – nad tahavad olla osa uusnomenklatuurist, sel korral EL-i suunal.
Reformierakonna loojad Siim Kallas ja Andrus Ansip tulid ju Nõukogude nomenklatuurist, kuid oma riigi ja rahva eest hoolitsemine oli neile üle jõu käiv ja seetõttu otsustati võim ära delegeerida ning ise jääda ustavaks vasalliks – miks riskida läbikukkumisega oma rahva eest hoolitsemisel, kui seda saab kinni maksta eurorahadega ja vastutuski on Brüsselil?
Seda on ju väga hästi näha, kuidas oma riigis läbi kukkunud poliitikud lahkuvad siit Euroopa Liidu struktuuridesse, et saada osakeseks loodava föderatsiooni eliidist. Oma rahva masu ajal hüljanud ja Soome tööle saatnud Andrus Ansip on “Euroopas”, sinna suundus ka pidev “autorollotaja” Keit Pentus-Rosimannus, seal pesitses Juhan Parts ja nii edasi.
Brüsseliski on see seltskond korruptiivse suunitlusega, nagu tõestasid diplomaadid Clyde Kull ja Henrik Hololei, ajaleht Le Monde süüdistas sarnastes pattudes ka Ansipit ja Urmas Paeti. Ollakse rotid koduste VEB Fondi ja Skandinaavia rahapesuga, ollakse rotid ka Brüsseli viljasalvedes.
Eesti huvid pole see-eest karvavõrdki kaitstud, vaid siia imporditakse riburada mõttetuid eurodirektiive ning lausa “pomme”, nagu “vaenukõneseadus”, Brüsselile aga antakse jupikaupa ära üha suuremad tükid Eesti suveräänsusest. Hiljuti siin käinud Euroopa Komisjoni presidendi Ursula von der Leyeniga käitus peaminister Kaja Kallas justkui sulane peremehega.
Kuigi Reformierakond reklaamib oma NATO-truudust, on selle taga ikkagi pugejalik lootus, et teised kaitseksid meid ja Eesti ise ei peaks selle nimel pingutama. Poliitoravad on unustanud, et Eesti ise on ka NATO ehk siis Eesti sõdur peab oma maad ennekõike ise kaitsma, ja siis tulevad ka Briti, Ameerika, Poola, Prantsuse ja teised sõdurid meie kaitseväelaste kõrvale. Selle asemel käib mõõdutundetu liitlaste ülistamine ja neile lootmine, mis pärsib oma kaitsevõimekuste arengut ning alavääristab oma kaitsejõude.
Eestis on võimul sulased ja nende peremees asub kaugel. EKRE võimule tulles saab Eestist üks Euroopa Liidu peremeestest, kes ajab Brüsselis asju teiste peremeestega (liikmesriikidega) kui võrdsetega, ning NATO-s saab Eesti olema tugeva kaitsevõimega riik ja seega ka liitlastele hea lahingupaariline.
Uued Uudised


EP president ärgitas alustama Ukraina liitumiskõnelusi sel aastalLVIV, 4. märts, AFP-BNS – Euroopa Parlamendi president Roberta Metsola tegi laupäeval Ukraina viisidil üleskutse lubada riigil alustada sel aastal läbirääkimisi EL-iga liitumise üle.
"Loodan, et liitumiskõnelused saavad alata juba sel aastal," ütles Metsola Lvivis. "Ukraina tulevik on Euroopa Liidus."
Brüssel andis läinud aasta juunis Kiievile ametlikult kandidaatriigi staatuse, kuid blokiga ühinemine võtab tavaliselt aastaid.
Lõplik otsus sõltub EL-i liikmesriikide valitsustest, kellest osa kahtlevad, et Ukraina suudab sõjast kiirelt taastuda ja liikmesuseks vajalikud demokraatlikud ja korruptsioonivastased reformid lähiajal ellu viia.
Kuid president Volodõmõr Zelenskõi ja Ukraina parlamendi spiikri Ruslan Stefantšukiga kohtunud Metsola on nende seas, kes loodavad, et blokiga liitumist ja reforme saab kiirendada.
"Kiirus, millega ülemraada ja valitsus EL-i taotluse osas edusamme teevad avaldab mulle muljet," lausus ta.
Zelenskõi tänas kohtumise järel Metsolat tema rolli eest liitumistaotlusele Euroopa Parlamendi toetuse tagamisel.
Ta lisas, et Ukraina on seadnud eesmärgiks Euroopa Komisjoni soovituste elluviimise nii kiiresti kui võimalik ja läbirääkimiste alustamise veel tänavu.
Kui läbirääkimised ametlikult algavad, peab Euroopa Komisjon hindama, kas Kiiev on vastanud liikmesuse kriteeriumidele hea valitsemise, demokraatlike vabaduste ja õigusriigi osas.
Seejärel peavad praeguse 27 liikmesriigi liidrid otsustama, kas ja millal uus naaber vastu võtta. Protsess võtab tavaliselt üle viie aasta ja osa kandidaatriikide puhul, nagu Türgi ja Lääne-Balkani riigid, on see sisuliselt seiskunud.
AFP – Baltic News Service


Metsola: Ukraina EL-i liikmesuse kõnelused võiks sel aastal alata   Euroopa Parlamendi presidendi Roberta Metsola hinnangul võiks Ukraina läbirääkimised Euroopa Liitu astumiseks alata sel aastal.   "Ma loodan, et liitumiskõnelused saavad sel aastal alata. Ukraina tulevik on Euroopa Liidus," ütles Metsola laupäeval visiidil Ukrianasse Lvivi. Brüssel andis Ukrainale ametliku kandidaatriigi staatuse eelmise aasta juunis ehk neli kuud pärast Venemaa täiemahulise invasiooni algust. Euroopa Liiduga liitumise protsess võtab aga tavaliselt aega mitu aastat. Lõplik otsus sõltub Euroopa Liidu liikmesriikide valitsustest, kellest mõni on skeptiline selle suhtes, et Ukraina suudab kiiresti sõjast taastuda ning täide viia vajalikud demokraatlikud ja korruptsioonivastased reformid, mis liikmesuseks vaja teha. Ukraina presidendi Volodõmõr Zelenski ning Ukraina parlamendi esimehe Ruslan Stefantšukiga Lvivis kohtunud Metsola on aga optimistlik. "Tempo, millega Ukraina ülemraada ja valitsus Euroopa Liidu taotlusega edusamme teevad, avaldab mulle muljet," ütles ta. Zelenski tänas Metsolat Euroopa Parlamendi toetuse eest. "Ukraina eesmärk on jõuda Euroopa Komisjoni soovituste rakendamisega võimalikult kiiresti lõpule ja alustada Euroopa Liiduga liitumise läbirääkimisi juba tänavu," rääkis Zelenski. Kui ametlikud läbirääkimised algavad, peab Euroopa Komisjon hindama, kas Kiiev on täitnud EL-i liikmesuse kriteeriumid heas valitsemistavas, demokraatlikes vabadustes ning õigusriigi põhimõtetes. Seejärel teatab Komisjon oma arvamuse. Pärast seda otsustavad EL-i liikmesriikide valitsused, kas ja millal Ukraina liitu vastu võtta. Protsess on sageli võtnud aega üle viie aasta ning mõne kandiaatriigi, näiteks Türgi ja Lääne-Balkani riikide puhul on see peatunud.    					Toimetaja:  Merili Nael    					Allikas:  The Guardian


Kameruni magnaat vahistati seoses ajakirjaniku mõrvajuhtumigaYAOUNDÉ, 4. märts, AFP-BNS – Kameruni suurärimehele esitati laupäeval süüdistus seoses jaanuaris tapetud võimukriitilise ajakirjaniku piinamisega, kinnitas tema advokaat.
Ministritele ja kõrgetele ametnikele lähedalseisev Jean-Pierre Amougou Belinga vahistati 6. veebruaril ja reedel astus ta pealinnas Yaoundés kohtu alla, ütles advokaat.
Sama kinnitas AFP-le anonüümse tingimusel ka allikas kohtust.
Võimud ei vastanud palvele Amougou Belinga vastu esitatud süüdistusi kommenteerida.
Jaanuaris röövitud ja jõhkralt tapetud raadioajakirjanik Martinez Zogo oli häälekas korruptsioonivastane ja sai oma tööga seoses sageli tapmisähvardusi.
Amougou Belinga on meediakontserni L’Anecdote omanik.
Kameruni meediajärelevalve oli varem kinnitatud, et magnaat vahistati ja et teda peetakse ajakirjaniku tapmise kahtlusaluseks.
Zogo (50) juhtis eraraadiojaama Amplitude FM ja päevakajalist saadet Embouteillage.
Oma korruptsioonisüüdistustes tõi ta sageli välja Amougou Belinga.
Zogo rööviti 17. januaril Yaoundés politseijaoskonna lähedal ja tema raskelt moondatud surnukeha leiti viis päeva hiljem.
Mõrv põhjustas riigis pahameeletormi ja meeleavaldusi.
AFP – Baltic News Service