SUUR LUGU ⟩ Kaari Saarma: kuidas režissöör Kaupo Kruusiauk ja ERR minust jõuga üle sõitsidDokumentaalfiilm „Teaduse nimel" on valminud ebaeetiliselt ja pettuse teel, kirjutab Covid-19 uurija ja molekulaarbioloogia magister Kaari Saarma.
Dokumentaalfilm „Teaduse nimel", mis sisaldab kaadreid minust, on valminud ebaeetiliselt pettuse teel. Kokkuleppe kohaselt pidi valmima portreefilm minu elust ja tööst, ent filmi kaasati vastandamise eesmärgil tagaselja teine (minu jaoks tundmatu) peategelane. Pärast head 5-kuulist koostööd asus režissöör ootamatult mind võtetel survestama ja halvustama ning lisaks rikkus meievahelisi kokkuleppeid. Teavitasin ERR-i probleemidest juba mitu kuud enne filmi valmimist. Lisaks esitasime isaga avaldused, millega võtsime tagasi pettuse abil antud nõusolekud filmis osalemiseks, ent meist sõideti üle ja film lisati ETV kavasse. Alljärgnevas annan esmalt ülevaate filmiga seotud sündmustest ja seejärel kirjeldan lühidalt filmi puudusi. Detailse ülevaate esitas mind esindav advokaat Halduskohtule 12.02.2023 hagis ERR-i ja režissööri vastu, keelamaks filmi avaldamist.
Hästi alanud 5-kuuline koostöö muutus pärast nõusoleku allkirjastamist lõksuks
Režissöör Kaupo Kruusiauk võttis minuga ühendust 2021. a mais sooviga teha minu elust ja tööst portreefilm ERR-i sarjas „Eesti Lood". Režissöör nägi mind sillana kahe äärmuse vahel: ühest küljest tegelesin nn esoteeriliste praktikatega (jooga, meditatsioon jms), teisalt oli mul tugev teaduslik taust. Lisaks leidis režissöör, et olen ka koroonauurijana kahe äärmuse vahel. Just režissööri visioon minust sillana nende äärmuste vahel sai mind nõustuma filmimisega. Teadsin, et filmimine tähendab ebamugavust ning ajakulu niigi pingelisel ajal, ent andsin nõusoleku, et edendada ühiskonnas mõistmist ja luua sildu.
Filmist pidi nähtuma mu igapäevaelu (jooga, enesearendus, fotograafia, ujumine, luule jms) ning töö koroonauurijana, sh erinevad vestlused ja debatid erinevaid seisukohti omavate kaasamõtlejatega. Kuivõrd olen käitunud enda hinnangul väärikalt ja kõrge eetilise vastutusega, ei osanud ma karta, et minu elust saaks filmida midagi sellist, mis võiks mind või minu lähedasi kahjustada. Liiatigi oli režissöör mu venna lähedane sõber ja perede vahel läviti tihedalt.
Kõik algas paljulubavalt ja meie koostöö režissööriga oli esimesed 5 kuud väga hea. Ent pärast minu allkirja saamist nõusolekule, mis pidi olema justkui formaalsus rahastajate jaoks, muutus tema suhtumine täielikult. Režissöör ei käitunud filmimistel enam dokumentalistina, kes jäädvustab autentselt peategelase elu. Selle asemel asus ta dikteerima, mida ma pean tegema ja mida mitte. Nii näiteks survestas ta mind korduvalt laskma end filmida haigena ega austanud mu põhjendusi sellest keelduda. Ma ei tahtnud nakatada filmitiimi kolme liiget (kes nakatanuks edasi oma pereliikmeid). Haigena eraldumine oli mulle omane juba enne koroonakriisi. Selmet kuvada seda, mis sundis mind Covid-19 teemat uurima (hirm haiguse ees), soovis režissöör, et loobuksin oma eetilistest põhimõtetest ja näitleksin filmis midagi, mis polnud tõsi.
Teine näide. Režissöör soovis ilmtingimata filmida maakodus minu tegevusi sügiseses looduses, sh joogat ja sõpradega koos viibimist. Maakodu loodus oli režissöörile nii oluline, et minu välja pakutud võte nädal hiljem linnas talle ei sobinud. Võttepäev kujunes aga mitmetunniseks nurka surutud ülekuulamiseks, milles režissöör survestas mind reaktsiooni saamise eesmärgil nii kaua, kuni mu ülikannatlik kaasa Valdas sekkuma pidi. Tundsin, et filmi ei tehta enam minu elust, vaid et režissöör surub mind ebaloomulikesse olukordadesse.
Pärast seda võtet hoiatasin, et pole nõus tema kui režissööriga rohkem väitlema, vaid selleks tuleb leida inimesed väljastpoolt filmitiimi. Järgmisele pikemale võttele tuli režissöör väidetavalt filmima minu tööd ja igapäevatoimetusi, ent asus peagi ikkagi vaidlema. Kuna režissöör jätkas survestamist, olin sunnitud teravalt reageerima ja näitama ust lahkumiseks. Olin toimunust löödud ja segaduses, ent tagantjärgi mõistan, et režissöör survestas teadlikult, et saada soovitud reaktsiooni. See kohtumine (18.11.2021) jäigi viimaseks pikaks võtteks. Palusin režissööril seda võtet filmis mitte kasutada seda saatnud survestuse ja halvustuse tõttu, ent minu palvet ignoreeriti.
Minu usaldus oli saanud aga tõsiselt kannatada juba kuu aega varem, kui ilmnes, et režissöör oli saatnud rahastust taotledes ERR-ile, Eesti Filmi Instituudile (EFI) ja Kultuurkapitalile (KULKA) klipi, mis kaadreid minu intiimsetest alasti kehaosadest, ehkki lubasin ujumist filmida ainult tingimusel, et alasti intiimseid kehaosi ei tohi filmis näha olla. Fotograafina tean, et tehniliselt on kümneid võimalusi filmida alasti ujumist kõrgstiilis ilma detaile näitamata. Eeldasin, et professionaalid saavad sellega hakkama.
Alastikaadrite nägemine oli minu jaoks šokeeriv, kuivõrd selgus, et suulised kokkulepped režissööriga pole pidanud. Seetõttu keeldusin allkirjastamast nõusolekut, mida režissöör just sel hetkel asus esmakordselt nõudma, kuigi olime juba mitu kuud filminud suulise kokkuleppe alusel. Andsin teada, et edaspidiseks on mõeldavad vaid järgmised variandid: 1) filmimist jätkatakse, ent mul on õigus materjal üle vaadata ning sõnaõigus, et garanteerida aus ja tõetruu film, mis ei sea ohtu minu au ja mainet režissööri lünkliku mälu tõttu või 2) filmimine lõpetatakse üleüldse ära ja film jääb pooleli.
Ent režissöör ei jätnud jonni – ta vabandas, helistas, kirjutas, et sai minust valesti aru ega mõelnud midagi halvasti. Tugeva survestamise mõjul kirjutasin alla nõusolekule, mis sisuliselt ei kaitse minu õigusi. Asjaolu, et kirjutasin niivõrd kahjulikule lepingule alla 3 päeva pärast seda, kui tuli ilmsiks räige meievahelise kokkuleppe rikkumine, näitab, et:
1. soovisin uskuda ja usaldada režissööri kui venna lähedast sõpra;
2. uskusin, et kokkulepete unustamise puhul on need võimalik lahendada eetiliselt;
3. uskusin režissööri kinnitust, et kirjaliku nõusoleku puhul on tegu formaalsusega;
4. andsin järgi režissööri poolsele survestamisele.
Filmimine katkes seoses üha süveneva usalduse kaotusega režissööri vastu
Kui enne kirjaliku nõusoleku andmist oli tehtud 6 võtet, siis pärast seda lasin filmida vaid 2 pikemat ja 2 lühivõtet. Viimasele võttele lennujaama (19.01.22) lubasin režissööril tulla pärast survestamist lootes, et 5 min jooksul pole võimalik mind ära kasutada (filmist selgub, et oli küll), ja et see aitab edasist koostööd parandada pärast reisi. Olin lootusrikas, et saame usalduse taastatud ja filmimist jätkata. Olin ka suhelnud teiste režissööridega ja saanud kinnitust, et kirjalik nõusolek on pigem formaalsus, sest kõige olulisem on usalduslik suhe filmitavaga, kuna filmi tehakse ikkagi koos. Eeldasin, et Kruusiauk soovib endiselt teha meie kokkuleppele vastava filmi ja mul polnud aimugi, et filmi stsenaarium ja eesmärk olid täielikult muutunud.
Kuna tegin igapäevaselt koostööd arvukate arstide ja teadlastega, oleks nende filmimine olnud oluline, et rääkida objektiivselt minu tööst. Kuivõrd kriitiliselt mõtlevaid teadlasi ja arste tühistati, olid nemad filmimisega nõus ainult tingimusel, et saavad ennast puudutavad kaadrid üle vaadata. Et kaitsta nii ennast kui oma kolleege kontekstist välja rebitud kaadrite ja tõe moonutamise eest, palusin režissööril anda mu kolleegidele sama võimaluse, mida ta oli ise pakkunud mu isale – saata klipp ülevaatamiseks ja kinnitamiseks. Ent režissöör keeldus sellest väitega, et klipi ülevaatamist keelavad lepingud. Ometi ei saa see väide olla tõsi, sest kuidas muidu sai režissöör saata klipi minu isale.
Režissööril oli võimalus jäädvustada ajaloolisi kaadreid kohtumistest teadlaste, arstide ja muude erialade esindajate vahel, mis toimusid suletud uste taga, ent ta keeldus. Arvasin siis, et režissöör loobus nende kohtumiste filmimisest oma jäikuse ja mugavuse tõttu. Seda, et režissöör ei olnudki huvitatud kaasama filmi minu kolleege ning et ta jätab filmist välja ka kõik juba filmitud sündmused teiste teadlaste ja üleüldse teiste inimestega (v.a isaga), ma tookord veel ei teadnud.
Režissöör väidab, et meie koostöö rikkus minu soov kontrollida filmimise protsessi ja sisu, ent jätab tähelepanuta, et vajadus asju üle kontrollida ilmnes alles pärast usalduse kaotust. Ma ei soovinud promofilmi, küll aga filmi, mis olnuks aus. Ütlesin ära kahele režissöörile, kes soovisid samuti minuga filmi teha, ja seda lojaalsusest Kruusiaugu suhtes. Soosisin ka seda, et filmi kaasataks minu töö suhtes kriitiliste spetsialistide seisukohti, sest see teeks filmist ausa ja põneva. Aga ma ei olnud valmis, et režissöör ise asub mind võtetel halvustama.
Üha kahaneva usalduse tõttu ei riskinud ma uute võtetega. Elu viis mind kokku kahe perekonnaga, kes tundsid, et Kaupo Kruusiauk oli neist üle sõitnud ja kes kahetsesid, et olid andnud nõusoleku filmimiseks. Ühes filmis olnud pere kohta uurisin ka otse režissöörilt, kes vastas, et ei tea, kas pere jäi filmiga rahule või mitte. Oli alarmeeriv mõista, et režissöör ei tea (või ei huvitu), kas filmitavad jäid filmiga rahule pärast pikki koos veedetud võttepäevi.
Kirjutasin režissöörile pikki kirju 4 kuu vältel, lootes mõistmist ja kokkuleppele jõudmist. Tegin ettepaneku, et ta kutsuks laua taha enda poolt valitud kolmanda isiku, kes aitaks leida lahendust. Režissöör keeldus ja teatas, et kavatseb rahaliste kohustuste täitmiseks teha filmi igal juhul valmis. Lisaks väitis ta, et on pidanud kinni kõikidest meievahelistest kokkulepetest ja et minu usalduse kaotus on talle arusaamatu. Viimases hädas kirjutasin 03.09.22 ERR-ile, paludes abi. ERR-i esindajad pakkusid välja ühise kohtumise, millega režissöör nõustus, ent taganes sellest viimasel hetkel.
ERR ei näinud peategelase alandamises probleemi ning avaldas filmi
Kohtumisel ERR-iga 16.09.2022 sain teada, et režissöör on algusest peale planeerinud teha hoopis filmi ivermektiinist, mitte minu elust ja tööst, nagu ta oli mulle öelnud. Saatsin 21.09.2022 režissöörile ja ERR-i esindajatele e-kirja, milles kirjutasin, et olin andnud  nõusoleku filmile enda elust ja tööst, mitte ivermektiinist, mistõttu minu allkiri filmile ivermektiinist ei kehti. Rõhutasin, et pole nõus filmi valmimisega ka sel põhjusel, et filmimine toimus ebaeetiliselt ja kokkuleppeid eirates.
Järgnes 3,5 kuud vaikust, millest järeldasin, et filmist loobuti, kuivõrd filmi valmimise tähtaeg pidi olema oktoobris. Oma kirjale ma vastust ei saanudki, selle asemel teatas režissöör ootamatult 3. jaanuaril, et filmi esilinastumine toimub 17.01.2023 kinos Sõprus. Konsulteerisin advokaadiga ja saatsin ultimaatumi ERR-ile, lahendamaks olukorda kohtuväliselt. Esilinastus lükati edasi, et jõuaksime kokkuleppele. ERR-i palve oli film esmalt üle vaadata. 16.01.2023 toimus filmi ühine vaatamine, mille käigus sain esmakordselt teada, et filmis on minu kõrval teine, minu jaoks tundmatu peategelane.
Režissöör väitis, et oli sunnitud võtma oma filmi teise peaosalise, kuna keeldusin võtetest, ent jätab mainimata, et keeldusin võtetest temapoolse survestamise, halvustamise ja kokkulepete rikkumise tõttu. Väide, et teine peategelane oli vaja kaasata filmi, kuna minust polnud piisavalt kaadreid, ei vasta tõele, sest 2021. a lõpuks oli minu elust filmitud kokku üle 24 tunni kaadreid. Liiatigi jäeti 4 võtet filmist välja.
Minu advokaat saatis 27.01.2023 režissöörile ja ERR-le avalduse, milles a) võtsin tagasi pettuse teel antud nõusoleku, b) keelasin filmi linastamise, c) esitasin konkreetsed vastuväited filmi sisu osas. Režissööri advokaat edastas 06.02.2023 omapoolse vastuse, millega keeldus loobumast filmi avaldamisest ning veelgi enam väitis, et film oli algusest peale mõeldud rääkima vaktsiinidest ja ivermektiinist, mitte minu elust ja tööst. Lisaks eitas ta nõusoleku allkirjastamisele eelnenud survestamist. Kuigi nende ja muude valeväidete ümber lükkamine on tõendite abil lihtne, ei jäetud meile võimalust kohtuväliselt isegi vastata, sest vaid päev pärast režissööri advokaadi vastust saadeti mulle kutse filmi esilinastusele.
ERR ei vastanud minu advokaadi poolt 27.01.2023 saadetud kirjale ega kutsunud osapooli ühise laua taha, et probleemi lahendada, kuigi ERR-i hankejuht Katrin Rajasaare kirjutas oma e-kirjas 05.01.2023 järgmist: "Oleme valmis Teie ja autori vahelise konflikti lahendamisel osalema". Selle asemel, et aidata konflikti lahendada ja piirata peategelast tüssanud režissööri omavoli, lisas ERR filmi jõuga ETV kavasse, mind sellest teavitamata.
Tähendusrikas on seegi, et ERR-i ja EFI esindajad ei näinud filmis ja/või selle valmimise protsessis probleemi, kuigi toimunu detailid olid neile teada. Tsiteerin režissööri advokaadi 06.02.2023 kirja: „Filmi on läbi vaadanud Eesti Filmi Instituudi dokumentaalfilmi peaekspert Filipp Kruusvall, samuti ERRi tellija poolne esindaja Katrin Rajasaare, samuti ERRi jurist. Keegi neist ei ole leidnud filmis midagi sellist, mis oleks tegelaste suhtes ebaviisakas, neid alavääristav või halvas valguses näitav."
Režissööri eetilist palet näitab aga tema advokaadi väide, et minu filmimiseks polnud nõusolek isegi vajalik, kuna olen avaliku elu tegelane. Jääb mulje, et režissööri arvates on sobilik filmida nõusolekuta avaliku elu tegelast tema koduhoovis. Siinkohal on paslik küsida, miks pole ERR võtnud minult viimase 3 aasta jooksul ühtki kommentaari või kutsunud mind ühtegi saatesse, kui olen tõesti avaliku elu tegelane?
Järgnevalt toon esile filmi puudused, kuigi loetelu pole lühiduse huvides lõplik.
Režissöör kaasas filmi teise peategelase ja varjas seda minu eest
Kokkuleppe järgi pidi portreefilm rääkima minu elust ja tööst. Tegelikkuses oli pool filmist arsti Kaire-Maire Riigori elust ja tööst. Režissöör kavatses avaldada teise peategelase kaasamise mulle alles nädal enne plaanitavat esilinastust (18 kuud pärast meie kokkulepet 2021. a mais). Kuni selle ajani otsustas režissöör nii olulist otsust varjata. Pidasin isegi 28-minutilist filmi lühikeseks, et sellega saanuks rahuldavalt edasi anda minu elu ja töö õhustikku ja olulisi fakte. Kui oleksin teadnud, et minu elu ja tööd puudutav osa väheneb poole võrra, poleks ma andnud nõusolekut filmimiseks isegi juhul, kui teine peategelane olnuks kaasatud tasakaalustatult ja tõde moonutamata.
Filmist jäeti välja teadlaste pressikonverents, milles esinesin koos immunoloogidega
Esinesin 27.09.2021 toimunud pressikonverentsil koos Alar Aabi ja Sirje Rüütel Boudinot'ga. Esinemine koos tunnustatud immunoloogidega professionaalsel pressikonverentsil oleks jätnud minust mulje kui spetsialistist, ent režissöör otsustas selle filmitud võttepäeva tervenisti välja jätta.
Meie peamine sõnum pressikonverentsil oli mitte vaktsineerida terveid lapsi ja läbipõdenuid, vaid vaktsineerides keskenduda riskirühmadele ning austada inimeste vaktsineerimisvabadust. Pressikonverentsi on vaadatud 37 000 korda ja selles esitatud seisukohad on tänaseni teaduslikult ümberlükkamatud.   Paraku ei võtnud ametkonnad meie soovitusi kuulda. Selle asemel survestati vaktsineerima ka lapsi, noori ja läbipõdenuid, mis ei olnud loogiline. Liigne surve tekitas inimestes põhjendatud umbususaldust, mille tõttu ka paljud eakad loobusid vaktsineerimisest. Kui pressikonverentsil kõlanud soovitusi oleks ametlikus kommunikatsioonis kuulda võetud, oleks tõenäoliselt eakate vaktsineeritus olnud kõrgem ja noorte puhul madalam. See oleks delta laine ajal vähendanud haiglate koormust, vähendanud vaktsiinide kõrvaltoimeid noortel ning hoidnud ühiskonna ühtsemana.
Režissöör esitas pressikonverentsil teemavälise küsimuse ivermektiini kohta. Meie vastused võib igaüks üle kuulata ja siis küsida, miks otsustas režissöör pressikonverentsi koos telgitagustega filmist välja jätta? Näib paroodiana, et filmist „Teaduse nimel" jäeti välja teadlaste pressikonverents koos teadlaste seisukohtadega ivermektiinist ja vaktsiinidest ning selle asemel eelistati režissööri nurkasurumistaktika käigus filmitud ja kontekstist välja lõigatud repliike. Tähelepanuväärne on ka asjaolu, et režissöör jätab filmis oma näo varju. Kas siin on kõne all argpükslus või soov jätta mulje, et küsijaks on keegi teine (tema häält on ekslikult peetud minu isale kuuluvaks), pole mulle teada.
Filmist jääb mulje, nagu töötanuks ma arstide vastu, kuigi minu soovituste abil oleks tegelikult saanud vähendada haiglate koormust
Minu peamine sõnum filmimise perioodil oli järgmine: varajase raviga on võimalik märgatavalt vähendada haiglaravi vajajate arvu ja sellega ära hoida haiglate koormust ning säästa arste raskel ajal. Minu arstkonnale ja ametiasutustele 12.03.2021 saadetud 33-leheküljelises uurimistöös kutsusin arste üles kasutama varajast ravi.  Sama eesmärki täitsid minu kirjutatud ja tõlgitud artiklid ivermektiini teemal.
Filmi lõppjäreldus eksitab inimesi ning õõnestab minu tööd ja mainet
Film lõpeb järgmise tekstiga „Teaduspõhised ravimiuuringud on näidanud, et ivermektiini kasutamine ei paranda koroonaviirusest tingitud Covid-19 kulgu inimestel ega vähenda suremust."
Tegelikkuses on filmi avaldamise päevaks Covid-19 ravi ja ennetuse teemal ivermektiiniga läbi viidud 195 uuringut, millest 144 on eelretsenseeritud. 95 uuringut on kontrollgrupiga ja 80% neist kinnitab ivermektiini positiivset ravimõju. Vaid 20% ei näita ivermektiini positiivset mõju ja nende uuringute puhul on välja toodud selged põhjused, miks sellise eksitava tulemuseni on jõutud.
On kummastav, et „Eesti Lood" sarja film esitab lõppjärelduses teadusliku seisukoha ravimi efektiivsuse teemal ilma ühegi viiteta ja seda režissööri poolt, kellel puuduvad erialased baasteadmised antud järelduse paikapidavuse hindamiseks.
Filmist jäi välja sisuline kriitika minu töö ja seisukohtade teemal
Kaupo Kruusiauk lakkas olemast dokumentaalfilmi režissöör ja kehastus ümber ühe peategelasega oponeerivaks kõrvalosatäitjaks, selle asemel, et näha pisut vaeva tõeliste oponentide kaasamiseks (kel olnuks hariduse tõttu eeldused teemast teaduslikult aru saada) filmi. Ta kaasas filmi arvamuste paljusust esitama lisaks minu isale (kes on oma alal tippteadlane, ent pole tegev koroonateemadel) vaid ühe (!) arsti, kuigi filmi oleks võinud kaasata mitmeid teadlasi ja arste. Arst ütles oma seisukoha välja vähem kui 2 minutiga, seega oleks filmi vabalt mahtunud ka teiste arstide ja teadlaste seisukohti. Saatsin režissöörile 15 spetsialisti nimed, kes olid avalikult korduvalt väljendanud oma seisukohti mh ivermektiini kasutamise vastu ja seega oleksid tõenäoliselt olnud valmis neid ka filmi jaoks kordama. Lisaks oleks nad suutnud esitada sisulisi seisukohti ivermektiini ja vaktsiinide teemal.
Poole filmist haaranud haiglastseenid ei olnud kuidagi seotud minu elu ja tööga ega minu nõusoleku aluseks olnud kokkuleppega. Küll aga kasutati neid stseene minu au ja maine otseseks või kaudseks kahjustamiseks. Kahe eraldiseisva loo asemel oleks režissöör pidanud minu ja arsti omavahel kokku viima, et tekkinuks terve ja aus vestlus. Minule seda võimalust ei pakutud.
Režissöör halvustas ühte peategelastest
Film ei ole mitte ainult teadlikult kantud eesmärgist kahte peategelast omavahel vastandada, vaid režissöör jätab mind taotluslikult halvemasse valgusesse. Režissöör lasi arstil teha segamatult oma tööd, jälgides teda dokumentalistina kõrvalt, ent sekkus jõuliselt minu ellu. Režissöör ei küsinud arstilt halvustavaid ja nurkasuruvaid küsimusi, mida tegi minu puhul. Kõige ebaviisakamad näited jättis režissöör filmist küll välja, ent rikkus nendega filmimise õhustiku. Kui režissööri soovis tõesti olla, oma sõnade kohaselt, tasakaalustatult kriitiline, oleks ta pidanud ka arstile esitama näiteks järgmisi kriitilisi küsimusi:
1) Miks vaktsineeritakse lapsi, noori ja läbipõdenuid lõpetamata ohutusuuringutega preparaatidega, kuigi nad ei põe koroonat raskel kujul?
2) Kuidas muutusid aastakümneid ohutult kasutusel olnud hüdroksüklorokviin ja ivermektiin ootamatult ohtlikeks pärast seda, kui tuhanded arstid ja kümned riigid olid ravimeid koroona varajases ravis edukalt kasutanud?
3) Miks ei räägita avalikult vaktsiinitüsistustest?
Film jätab vale mulje nagu oleks inimesed minu töö tõttu sattunud haiglasse või surnud
Stseenide vahetumiste ja üleminekutega luuakse filmis mulje, justkui oleksid inimesed minu töö tõttu sattunud haiglasse või surnud. Ometigi oli minu töö peamine eesmärk ära hoida inimeste sattumist haiglasse. Ma ei andnud kuni viimase filmimise päevani ühtki soovitust riskigrupi vaktsineerimise vastu. Vastupidi, tõin korduvalt välja, et riskigrupi vaktsineerimine on põhjendatud – seda ka pressikonverentsil ja meeleavalduse kõnes, ent režissöör jättis need ülesvõtted filmist välja.
Ma ei tunne teist peategelast ega tea tema seisukohti tänasel päeval. Ma ei imestaks, kui meie seisukohad on üksteisele palju lähemal kui selle filmi põhjal võiks oletada. Mis aga kõige olulisem, töötasime mõlemad ühe eesmärgi nimel – selleks, et aidata inimesi. Film ongi manipuleerivalt üles ehitatud näilisele, mitte tegelikule vastandamisele.
Mind portreteeriti äärmusena, kuigi proovisin äärmusi ühendada
Mind on portreteeritud ühe äärmusena, ehkki proovisin kogu koroonakriisi vältel kahte äärmust tasakaalustada. Filmi aluseks olnud kokkuleppe kohaselt pidi film toimima sillana kahe äärmuse vahel ja olema sidusaineks, mitte lõhestajaks.
Režissöör filmis mitmeid stseene, mis ilmestasid mind ühendamas äärmusi, ent jättis need filmist välja. Ta sõitis ülemaailmsel ivermektiini päeval (24.07.2021) minu maakodusse, et saada kommentaar samal päeval Tallinnas toimunud meeleavalduse kohta. Rääkisin, et a) ma ei osalenud meeleavaldusel, kuna selle üleskutse tekst oli liiga radikaalne ja teaduslikult vigane, b) kirjutasin uue teaduslikult täpse teksti, ent korraldajad pidasid seda liiga leigeks. Vaatasin kommentaari andmiseks arvutist AK-d režissööri palvel, mitte omal soovil, teadmata, et režissöör kasutab AK diktori häält minust vaktsiinivastase kuvandi loomiseks ja jätab minu kommentaari välja. Stseenist ei ilmne, et jäin meeleavaldusest eemale. Pigem jääb vaatajale vastupidine mulje, eriti kuna film viib vaataja meeleavalduselt otse haiglasse.
Film jätab vale mulje, nagu sõidaksin puhkusele ajal, mil arstid teevad ränka tööd
Lennujaama stseenis jättis režissöör oma küsimusega mulje, nagu sõidaksin puhkusele. Sellele vahetult järgnenud haiglastseen, milles arst on just lõpetanud 24-tunnise tööpäeva jätab mulje, et samal ajal, kui mina olen lennanud muretult puhkusele, peavad arstid tegema ebainimlikult pikki tööpäevi. Filmist lõigati kavalalt välja lause, milles ütlen, et töötasin viimase hetkeni ega ole jõudnud minutitki magada enne 30-tunnist lendu. Kas see ei sobinud mind halvustava narratiiviga? Ma ei öelnud, et sõidan puhkusele, sest sõitsin oma tööd jätkama riiki, milles läbipõdenuid ei diskrimineeritud alusetult vaktsiinipasside alusel. Filmist ei ilmne, et töötasin terve filmimise perioodi äärmiselt intensiivselt, puhates 2021. aasta jooksul vaid 4 päeva ja tehes oma tööd pealegi täiesti tasuta.
Filmist jäeti välja kõik looduslähedane ja tervislik – minu elu üks olulisem tugisammas
Kokkuleppe kohaselt pidi filmi oluliseks teljeks olema minu looduslähedane elu, jooga, meditatsioon jt. Režissöör soovis kirglikult filmida minu elu nn esoteerilist poolt esimesest kohtumisest peale. Ta käis tungivalt peale, et filmida sündmust „Loodusravi päevad" Adilas 2021. aasta suvel. Korraldasin võimaluse filmimiseks vastu tahtmist, tulles režissöörile vastu, sest tegemist oli mu ainsate puhkepäevadega terve suve jooksul – filmimine aga tähendas pinget ja ebamugavust. Filmist jäi see võttepäev täielikult välja ja lisaks sellele ka kõik muud kaadrid, mis kujutasid minu elu looduslähedast ja tervislikku poolt: ujumine, meditatsioon, jooksmine, tants, elukaaslase musitseerimine jne. On tähelepanuväärne, et klipp, millega režissöör filmile raha taotles, sisaldas peamiselt just neid värvikaid kaadreid (lisaks vestlusele isaga), seetõttu ei osanud ma uneski näha, et see pool minu elust jäetakse lõppversioonist täiesti välja ja selle asemel kaasatakse filmi haiglakaadrid, mis pole minu eluga seotud.
Filmist jäeti välja kõik minu seisukohti toetavad arstid ja teadlased
Film näitab mind üksi töötava veidrikuna, kuigi mu töö oli tihedalt seotud arvukate teadlaste, arstide ja ametnikega, kellega toimus ka kümneid kohtumisi. Enamikke neid suletud uste taga toimunud kohtumisi oleks režissöör saanud filmida tingimusel, et arstidele oleks saadetud neid puudutavad kaadrid kinnitamiseks. Režissöör keeldus sellest, kuigi oli ise pakkunud sama võimalust minu isale. Objektiivne filmitegija oleks pigem võtnud riski, et mõni kaader ei lähe käiku arstide keeldumise tõttu, kui loobunud täielikult nii olulisest osast peategelase töös. Liiatigi poleks filmimisega nõustunud arstid ja teadlased keelanud tasakaalustatult ja tõetruult filmitud kaadrite kasutamist. Ka võttepäeva kulud ei saanud mõjutada režissööri otsust, sest ta jättis filmist omal soovil välja tervelt 4 võttepäeva 10-st. Filmist jäi välja ka Õhtulehe TV-saate „Puuduta mind" ja selle telgitaguste filmimine. Kas saates kõlanud seisukohad varajase ravi, immuunsuse ja vaktsineerimise teemal olid ühiskonda liigselt siduvad, et sobida vastandamisele rajatud filmi?
Mart Saarma võttis tagasi pettuse teel antud nõusoleku filmiks, ent seda eirati
Minu isa ei soovinud filmis osaleda ja oli sellele veel filmimisele eelneval õhtul vastu. Režissöör teadis seda. Isa tuli vastu ja andis nõusoleku režissöörilt saadud teadmises, et tema poja lähedane sõber teeb heasoovliku ja tasakaalustatud portreefilmi tema tütre elust. Olles teada saanud teise peategelase kaasamisest ja kokkuleppe murdmisest, võttis isa juriidiliselt tagasi pettuse teel antud nõusoleku filmimiseks ja nõudis ennast puudutavate kaadrite eemaldamist filmist. Paraku otsustasid režissöör ja ERR isa nõuet eirata.
Vähe sellest, filmis kasutati lõiku, mille olin palunud ainsana meie 2-tunnisest vestlusest välja jätta. AIDS-i võrdlus koroonaga on kohatu. Tähelepanelik vaataja näeb, et proovisin seda ära hoida juba filmides. Kui AIDS-i suremus ravita oli 100%, siis koroona puhul alla 1% ja läbipõdemisel tekkis kaitsev immuunsus. Kokkuleppe kohaselt oli mul sõnaõigus isa kaadrite osas, et kaitsta isa mainet. Režissöör nõustus selle tingimusega juba meie esimesel kohtumisel ilma ühegi vastuväiteta. Palusin AIDS-i teema filmist välja jätta e-kirja teel kohe pärast selle nägemist (18.10.2021) ja rõhutasin seda hiljem ka ERR-ile, ent meie kokkulepet eirati. Kui filmi eesmärk oli kahjustada minu mainet, siis miks kaasati sellesse Mart Saarma, kelle hea maine kaitsmine peaks olema kogu Eesti huvides?
Miks astus režissöör oma karjääri tipus eetilisse rentslisse?
Miks otsustas režissöör poole filmi pealt tagaselja kaasata teise peategelase, taganeda kokkulepetest ning tagatipuks asuda mind võtetel halvustama, ei tea ma tänase päevani. Ma ei tahaks uskuda, et tal oli algusest peale plaan minu lõksu püüdmiseks ja ära kasutamiseks, kuivõrd koostöö esimestel kuudel oli ta hoiak heasoovlik.
Kruusiauk sai äsja kaks suurt tunnustust dokumentaalfilmi „Machina Faust" eest. Mis sundis teda astuma oma karjääri tipust otse eetilisse rentslisse? Nii väikses riigis kui Eesti tähendab see riskimist kogu oma edasise karjääriga. Oli ju teinegi võimalus – tunnistada oma viga ja jätta film pooleli, kuna tõde tuleb varem või hiljem päevavalgele. Mind šokeeris enim:
1. et režissöör otsustas tõde moonutava filmi nimel petta oma lähedase sõbra õde ja isa;
2. et nii ERR, EFI kui ka KULKA võimaldasid ebaeetiliselt filmitud ja pettusele tuginenud filmil üldse valmida, nõudmata seejuures pooli ühise laua taha arutelule.
Jääb mulje, et režissöör võib petta ja alandada peategelast ilma ühegi tagajärjeta. Samuti on lubatud rikkuda kokkuleppeid, survestada filmitavat sõlmima ükskõik kui kahjulikke lepinguid jne. Peategelane on pärast allkirja andmist lõksus kui saakloom, kes peab näitlema seda, mida režissöör nõuab, ja sellel ei pea olema mingit puutepunkti peategelase elu või eetikaga. Peategelane ei saa loomulikult mingit tasu, võtted tema maine kahjustamiseks toimuvad tema aja ja tervise arvelt. Imestan ka selle üle, et ERR pidas sobivaks 20 000 euro maksumaksja raha suunamist kokkuleppeid rikkunud režissöörile. Eeldasin, et ebaeetiliselt käitunud režissööriga peatatakse leping ja rahastusest loobutakse, ent seda ei juhtunud.
Pean tunnistama, et pettuse ilmsikstulek ja reetmine laastas mind nii vaimselt kui füüsiliselt. Tundsin end vägisi võetuna. Kaitsetuna süsteemi ees, mis on minetanud vaimsed väärtused ning mis aitab eitada toimunut, nahaalselt valetada ja inimestest üle sõita. Kannatasin magamatuse all ja sain tõsise löögi tervisele. Selle tõttu pole ma juba 2 kuud suutnud töötada. Elan väga üle ka seda, et režissööri pereliikmed, kes on mu venna perele lähedased, võivad selle loo pärast kannatada. Nemad ei ole režissööri vigades süüdi. Seepärast tegin kõik, et filmi linastumine ilma avalikkuse tähelepanuta ära hoida. Filmist ja probleemidest teadsid kuni ETV-s näitamiseni vaid vähesed. Lootes, et kohus peatab filmi näitamise, pöördusin kohtusse ERR-i ja režisööri vastu, koostasime advokaadiga mõne päevaga ööune arvelt põhjaliku hagi ja hagi tagamise taotluse (33 lk, 16 lisa tõendeid). Paraku ei peatanud kohus filmi näitamist ja protsess jätkub. Seega ei jäetud mulle muud võimalust, kui asjast enda kaitseks ausalt ja avalikult rääkida.
Olin sunnitud esimest korda elus palkama advokaadi ja pöörduma kohtusse. See pole kerge. Juba senine protsess on olnud väga kurnav ja kulukas, eriti arvestades, et olen viimastel aastatel töötanud tasuta ja elanud äärmiselt kokkuhoidlikult. Paljud on öelnud, kohtuprotsess on nii kurnav ja närvesööv, et isegi kui kohtus võita, ei kompenseeri see kaotatud aega ja tervist. Samas tundus vale ka alla anda ja näidata, et inimestest saabki nii alatult pettusega üle sõita.
Antud lugu tundub nii absurdne, et ma ei usuks seda, kui see poleks juhtunud minuga. Oletasin, et kultuuris ja kunstis hoitakse keerulistel aegadel valge lipuga maad. Nii nagu Moskva-ajastul säilis alati mõtlev ja kriitiline eliit. Antud juhul on loodud üks tõde väänav, toksiline ja äärmiselt igav teos, mis ei eristu kuidagi nendest propagandakaadritest, mida meile riiklikus meedias 2 aastat igapäevaselt näidati, kuni Ukraina sõda sellele ootamatu punkti pani. Kas ka sari „Eesti Lood" on muutunud propaganda käepikenduseks? Kas poleks mõistlik hoopis otsida tõde ja tunnistada, et tsensuuri ning kriitiliselt mõtlevate teadlaste ja arstide tühistamisega mindi liiale?
Soovitan filmi kõrvale võrdluseks vaadata kokkuvõtlikku intervjuud koroonakriisi kohta, mille andsin 21.10.2022 ehk 4 kuud enne filmi linastumist.


Mikroneesia president süüdistas Hiinat "poliitilises sõjas" (Täiendatud!)MAJURO, 10. märts, AFP-BNS – Mikroneesia president süüdistas riigi seadusandjatele saadetud teravas kirjas Hiinat altkäemaksu andmises, ahistamises ja "poliitilises sõjas", teatas kirja näha saanud AFP reedel.
"Lihtsamalt öeldes oleme oma riigis poliitilise sõja tunnistajaiks," hoiatas ametist lahkuv Daniel Panuelo juhtivaid parlamendiliikmeid. Panuelo süüdistas Hiinat spionaažis, valitsusametnike sundimises ja "otsestes ähvardustes" oma isikliku turvalisuse vastu.
Panuelo on varemgi väljendanud muret Pekingi kasvava võimu pärast Vaikse ookeani lõunaosas, olles eelkõige vastu julgeolekuleppele, mis võiks võimaldada Hiina vägede lähetamist piirkonda.
Kuid tema nüüdne kiri läheb palju kaugemale, hoiatades tulevast valitsust ähvarduste tulva eest, mis Panuelo hinnangul võivad muuta hõredalt asustatud saarte föderatsiooni vasallriigiks.
President kirjutas, et Hiina on näidanud "teravat võimet õõnestada meie suveräänsust, ta tõrjub meie väärtusi ning kasutab meie valitud ja kõrgemaid ametnikke oma eesmärkide teostamiseks".
Silmatorkavate süüdistuste hulgas väidab Panuelo, et tema enda kabineti kolleegid edastasid kahepoolsete kohtumiste salvestised otse Hiinale.
"Meile antakse altkäemaksu, et oleksime kaasosalised, ja altkäemaksu, et vaikiksime. Need on rasked sõnad, kuid sellest hoolimata on see kirjeldus täpne."
"Kuidas teisiti nimetada seda, kui valitud ametiisikule antakse pärast sööki HRV saatkonnas või pärast ametisseastumist raha täis ümbrik?" märgib presidendi murekiri.
Panuelo tunnistas samuti, et pidi muutma mobiiltelefoni numbrit, kuna Hiina saadik pommitas teda vahetpidamata kõnedega, et Mikroneesia võtaks kasutusele Hiina koroonavaktsiini.
Ta väitis ka, et kaks Hiina saatkonna ametnikku, kellest üks osutus hiljem luurajaks, olid nii pealetükkivad, et tekkis mure isikliku julgeoleku pärast.
Panuelo avalikustas, et on pidanud Taiwani välisministriga läbirääkimisi kokkuleppe üle, mis võimaldaks Mikroneesial distantseeruda Hiina-poolsest rahastamisest ja toetusest, kuna Taiwan pakkus võimalust rahastada praeguseni Hiina rahastatavaid suurprojekte.
AFP – Baltic News Service


Jalgpallitähe eksnaine: ta ütles, et kui ma aborti ei tee, siis ta lekitab mu alastipildid veebiEndise Barcelona tähe Jasper Cillesseni endine elukaaslane süüdistab väravavahti väljapressimises.
HIspaania spordiajakirjaniku María Moráni ja Jasper Cillesseni suhe sai koleda lõpu ning väidetavalt soovib Moráni minna kohtusse, sest Cillessen pole tasunud nende ühise lapse Cayetana haiglakulusid. „Jasper ähvardas ja šantažeeris mind mitu korda, isegi kui olin rase. Ta hirmutas mind väga. Ta sundis mind aborti tegema ja ütles, et kui ma seda ei tee, siis ta avaldab minust privaatseid fotosid ja videoid,“ meenutas ta.
61 korda Hollandi koondist esindanud Cillessen esindas aastail 2016–2019 Barcelonat ja hooaegadel 2019–2022 teist Hispaania klubi Valenciat. Nüüd mängib 33-aastane väravavaht kodumaal NEC-is ja väidetavalt pole tal oma tütrest sooja ega külma.
Moráni sõnul ei näidanud Cillessen lapse vastu huvi üles isegi tolle raske haiguse ajal. „Mees, kes ei küsi kunagi oma tütre kohta, isegi kui ta oli hingamisprobleemidega haiglas, ei vääri austust. Ta teadis, et tema tütar on väga haige ja haiglas. Aga ilmselgelt ta ei hoolinud. Minagi ei hooli selle mehe elust. Ma hoolin ainult oma tütrest ja pean mõtlema sellele, et tal oleks süüa,“ lisas Morán intervjuus.
Hispaanlanna postitas ka rahvusvahelisel naistepäeval sotsiaalmeediasse oma tütrele pühendatud sõnumi, kus ta samuti vihjas raskele suhtele.
„Kahjuks on su ema pidanud hoidma madalat profiili, et võita lahing võimsate meeste vastu, kes arvavad, et raha eest saab kõike. Su ema talus palju nende inimeste ähvardusi, kes arvasid, et neil on õigus otsustada sinu elu üle. Mind üritasid kaks aastat vaigistada inimesed, kes tahtsid, et tunneksin end rämpsuna. Nad tahtsid, et ma häbeneksin oma kõhtu, mille sees oli elav laps, sest tema oli kuulsus ja mina polnud midagi muud kui nõme hoor. Pidin vaikima, sest kartsin kaotada töö ja kartsin kaotada sind,“ kirjutas ta oma lapsele.
Cillessen, tema agent ega NEC pole Moráni väidetele vastanud.


Karol Kallas: mida inimesed väidetavalt e-valisid?!Valimistulemused, mis ei sobitu mitte mingisuguste mustritega, tunduvad paratamatult kummalised. Allolev lugu on "unenägu", mis üritab saada aru, mis tegelikult juhtus.
Igasuguse ajakirjanduseetika minetades avaldas Postimees (Postimees; PM, suupäraselt "Põmm") päev enne riigikogu valimisi ühe Eesti 200sse kuuluva "kommunkatsioonieksperdi" üllitise, kuidas EKRE kasutab "Moskva töövihikut".
Stratkommari valede kõrval, kuidas Venemaa kõigi toredate riikide valimistesse sekkub, kirjutas ta midagi "väärtuspõhisest ühiskonnast". Nimetatud ühiskonna väärtused on piltides järgnevad:
See on meheks saada tahtva noore naise käsi, kes soovib enda külge mittetöötavat mehe suguorgani sarnast asja. "Materjali" võetakse selleks tavaliselt käerandme küljest. Need lihased ei kasva mitte kunagi tagasi. Igaüks võib ise otsida ilmavõrgust, mida kujutab endast "phalloplasty". Inimene on eluks ajaks invaliid. Selline pilt on tähestikurahva  LGBTQIA+ (vms) ideoloogia tulemus ja antud akronüümis osutab selisele "uuele normaalusele" "T" (tähendab transsoolist elik libasoolist inimest) täht.
Video on üksikasjalik, oma valdkonna professionaali(de) poolt tehtud ülevaade, kuidas naistel lõigatakse rindu ära. See on "sooravi" ja taas osutatud "T" täht progressiusu LGBTQIA+ riituses. Kes TikTokis viitsib vaadata "Top Surgery" otsingu peale ilmuvaid videosid, saab asja pöörasusest ja leviku ulatusest ehk paremini aru.
Allikas: Twitter; @troonytoons
Allikas: @BillboardChris
"Puud tuntakse tema viljadest" ja seni on samasooliste abielu alati lõppenud laste "soo muutmise" seadustamisega. Samasooliste abielu seadustamine on nii Reformierakonna, Eesti 200 kui Sotsiaaldemokraatide tegevuskavas kõrgel kohal, Tallinna Lastehaiglas juba korraldatakse laste soomuutmise konverentse ja mõttekoda Praxis koostab Eesti rahvatervisetööstusele libasooliste inimeste ravijuhiseid.
Siia "väärtuste" hulka võib lisada veel Suure Asendamise, põhiseaduse, põhiõiguste ja demokraatia eiramise, ühiskonna lõhestamise ning tuhat muud asja.
Uue parlamendikoosseisu "väärtuste" puhul pole vähetähtis ka tõik, et Reformierakonna koosseisus valiti taas sinna eriti "lastesõbralik" Marko Mihkelson. Ühispartei lastelembuse eriliseks märgiks on ilmselt asjaolu, et tänaseni soovitakse Covidi vastu, valeväiteid ettekääneks tuues, ära süstida kõik lapsed alates 5. eluaastast.
See on uus maailm ja selle kord
Maailmarevolutsiooni, mis kujutab endast terve maailma allutamise soovi ühele keskvõimule ja uue maailmakorra kehtestamist, ajalugu ulatub sajandite taha ja "julgemad" inimesed tõmbavad niite veelgi kaugemale, umbes Babülooniani välja. Selles maailmas on tõsiasjad paratamatult segamini väljamõeldistega.
Teema selgitamist alustaks siinkohal Karl Marxi ideoloogilisest esiisast, ateistlikust antropoloogilisest materialistist Ludwig Feuerbachist, kes oma filosoofias (jämeda pintsliga maalides) kuulutas inimesed jumalaks ehk maailma kõrgemateks olenditeks. Üle Marxi, Charles Darwini, Sigmund Freudi, Friedrich Nietzsche jne – kes kõik olid vähem või rohkem Feuerbachi õpilased – hüpates jõuab välja Nõukogude Sotsialistlike Vabariikide Liiduni (NSVL), kuhu pool sajandit kuulus ka Eesti.
Nõukogude Liit oli puhas uue maailmakorra projekt, nende ideoloogia alustalaks oli uue inimese ehitamine ja vana maailma hävitamine. Selle ideoloogia-maailmanägemuse võib võtta kokku oskussõnaga "progressiusk". Tegemist on religiooniga, mille keskmes on inimene ja kus Jumalal pole kohta. Inimene on siiski loom ja progressiusu templist saab pigem varem kui hiljem põrgulik George Orwelli poolt kirjeldatud loomade farm. Või Okeaania. Jumalata inimesed, kes pääsevad ligi totaalsele võimule, lähevad lolliks ja nii saab Maast Põrgu. Loodus tühja kohta ei salli ja kus pole Jumalat, on muud, mitte-jumalikud asjad.
Kui kommunistidele, mis on ainult üks progressiusu harudest sotsiaaldemokraatia, sotsialismi, "liberaalse konsensuse" ja muu sarnase kõrval, sai selgeks, et sõjaliste vahenditega ei suudeta uut maailmakorda kehtestada, siis mindi maailma ideoloogilise õõnestamise teed.
Ilmselt igaüks, kes on pisutki külma sõja aja vastu huvi tundnud, teab kes on Juri Bezmenov ja tema kurikuulsat Edward Griffinle antud intervjuud, milles ta selgitas, kuidas NSVLi jõustruktuurid tegelevad lääne ühiskondade õõnestamisega.
Kommunistid teadsid, et esimesena tuleb võtta üle haridusasutused ja nii poeti lääne ülikoolidesse. Haridusasutuste ideoloogilise soputamise tulemusena suudeti muuhulgas üle võtta rassi- ja kodanikuõiguste liikumised, korraldati ühiskonna kõige peamist alustala – loomulikku perekonda – õõnestav "seksuaalrevolutsioon" ja konservatiividest tehti paariad. Ülikoolide ülevõtmise ajel, mille taga oli päris palju kommunistide raha ja muid vahendeid, korraldati läänes "pikk marss läbi institutsioonide". Lühidalt tähendab viimane lahendust, kus progressiusu liikumine üritab esmalt üle võtta ülikoolid ja sealt edasi rüvetada terve ühiskonna.
Kui "pikk marss" hakkab lõppunkti jõudma, siis kõik neli võimusammast saavad üheks. Tipus on tehnokraatlik nomenklatuur, seadusandlik võim täidab selle käske, kohtuvõim annab sellele ilgustele näilise õiguspärasuse ja korporatiivne ajakirjandus pole mitte demokraatia valvur, vaid kaitseb verekoerana võimu inimeste eest. Lisaks on sellel koos "teadlastega" täita "riigiintellektuaalide" roll.
Tänaseks on NSVL kadunud ajaloo hämarustesse, kuid uue maailmakorra ja uue inimese usk elab "surnud käena" edasi ja see saavutas oma tipu Barack Obama ametiaja ning tänase Euroopa Liiduga. Uue maailma ja selle korra kehtestamiseks tuleb vana maailm hävitada. Sellist hävingut sooritatakse meditsiiniterrori ja rohepöörde kaudu. Nüüdseks on sellele lisandunud ka maailmasõda.
Nõukogude liidust maha jäänud uue maailmakorra kehtestamise ja lääne hävitamise eesmärke teeniva surnud käe haldamise on võtnud üle Hiina Rahvavabariik, kuid mitte ainult.
"Universumi kuningad" on nagu kommunistid
Tänase maailma tegelikud niiditõmbajad ja otsustajad on väidetavalt 6000–7000 inimesest koosnev ülirikaste superklass. "Universumi kuningad." Siia juurde võiks kirjutada Veneetsia "mustast aadelkonnast" ja "13 vereliinist", kuid nende puhul on päris elu niivõrd segi väljamõeldistega, et siinkohal neid pikemalt teemaks pole mõtet võtta ja lepitakse faktiga, et tõenäoliselt on "superklassi" niiditõmbajateks just nemad. Kas kõige olulisemad, ei tea, aga oluline koht on neil kindlasti.
Kui keegi mõtleb, et kuidas Ameerika Ühendriikide etteotsa sai Joe Biden, kuidas kõiges eelnevalt läbi kukkunud saamatust ja nürimeelsest Ursula von der Leyenist Euroopa Liidu juht, kuidas Saksamaal on võimul tänane valitsus, kuidas Uus-Meremaal ja Kanadas valiti ametisse arulagedad inimvihkajad ning ametis on tänane Eesti peaminister, siis põhjuseks on asjaolu, et superklassile pole mõtlevaid riigijuhte vaja. Need segavad, ja demokraatia – koos erapooletu kohtuvõimu ja päris ajakirjandusega – on "eilne päev".
Käesoleva vaate alguse juurde tagasi tulles, siis nii Ameerika Ühendriikide kui Eesti stratkom ei kaitse USAd ega Eestit. See ei kaitse isegi Ühendriikide ega Eesti valitsust. See kaitseb eelkõige uut maailmakorda. Uue maailmakorra valitsusi kaitstakse "väärteabe" ja demokraatia eest ainult sellepärast, et see on superklassi huvides. Biden, Jacinda Arden, Justin Trudeau, Leyen ja Kaja Kallas on ainult marionetid.
Optimistlikum noot, mis ei ole optimistlik
Bideni ja Kallase võidud võivad mingile seltskonnale tunduda võiduna, aga need ei ole seda. Inimühiskond on looduse osa. Looduses peab valitsema tasakaal ja käesoleva loo alguses avaldatud pildimaterjali "väärtustel" pole tasakaaluga kõige vähematki pistmist. Nagu ka rohepöördel ja Covidi diktatuuril. See tähendab kasvavaid pingeid ja lõpuks suuremat mürtsu.
Euroopa Liit laseb pigem varem kui hiljem iseennast hullumeelsete rohe- ja föderaliseerumiskavadega õhku. Majandusteadlase Murray N. Rothbardi sõnul peab suurem osa ühiskonnast olema võimuga vähemalt passiivselt alistudes nõus. Kui võimurid seda ei mõista, siis muutub olukord "revolutsiooniliseks" ja nii Euroopa Liidu kui Kallase puhul pole sellist arusaamist kuskilt paista. Nürimeelselt aetakse "universumi kuningate" asja. Kallase puhul on näiteks kõik teised tähtsamad kui Eesti rahvas.
"Moraal" võib tunduda tühja sõnana, mille puudumisel pole tagajärgi, aga see on loodusseadus ja loodus võidab alati. Oma rahvaga sõdiv stratkom ei ole moraalne. See laostab esiti stratkommareid endid ja süsteemi, mida see kaitseb. Pisut pikemas perspektiivis töötab valedele üles ehitatud süsteem iseenda vastu. Kui falloplastia on kaitsmist vajav "väärtus", siis seda hullem on olukord uue maailmakorra ehitajate jaoks kui pendel ükskord tagasi lajatab.
Võib-olla paistab mingi lootusekiir Lombi tagant. Seal on kongressis moodustatud uurimiskomisjon, mis uurib, kuidas süvariiki ja julgeolekuasutusi on kasutatud oma kodanike vastu relvana. Suure tõenäosusega jäävad rahast ilma "väärteabe laboratooriumid", nagu GEC, DFRL ja Action for Democracy ning kui päris mitte kõigest, siis päris suurest hulgast rahast jäävad ilma nii propagandameedia kui stratkom.
Eesti stratkom ei kaitse Eesti riigi ega rahva huvisid. See kaitseb universumi kuningaid. Eesti on küll pisike, aga ilmselt oluline klots uue maailmakorra kavas. Ameerika Ühendriikide riigidepartemang korraldab oma NATO liitlase Ungari juures värvilist revolutsiooni, kuna seal riigis on ametis vale valitsus ja kas keegi arvab, et USA demokraatidele EKRE meeldib või nad oleksid selle partei suhtes vähemalt neutraalsed? Möödunud valimiskampaanias tõi stratkom EKRE vastu mängu taas Venemaa kaardi, millel polnud mitte mingisugust tõepõhja, kuid mille väiteid nürimeelselt korrati. See on täpselt sama "Venemaa koostöö" mänguraamat, millega üritati president Donald Trumpi tegevusele kaikaid kodaratesse loopida. Samamoodi on kahtlustäratavalt sarnased Joe Bideni ja Kaja Kallase hiigelsuured valimisvõidud. Seniilne inimvare Biden osutus USA ajaloo populaarseimaks presidendiks tänu kirja teel hääletamisele, "häältelõikusele" ja valimispettustele.
Reformierakond ja Eesti 200 võitsid käesolevad e-valimised tänu e-hääletamisele: mõlema häältesaagist on ümmarguselt kaks kolmandikku e-hääled, EKRE e-häälte saak on ainult mõni üksik protsent. Kui USA demokraadid pidi tööle panema "2000 muula", siis e-valimiste puhul ei pidanud "spetsialistid" isegi,  kas siis siin või sealpool Lompi asuva, laua tagant püsti tõusma.
Loomulikult urisevad inimesed nii USAs kui Eestis. Midagi paraku ei juhtu, sest kohtutest ja valimisi haldavatest riigiametitest on üle käinud "suur marss". Kui ulatuslik pettus isegi paljastatakse, teevad pettusega võimule saanud parteid tuima näo, nagu midagi poleks juhtunud.
Ehk: strakommarid kaitsevad kunagise Nõukogude Liidu kommunistide elajaliku režiimi "surnud kätt" ja selle peale tehtud "pika marsi" saavutusi. Asja nimi on "liberaalne maailmakord". Kes "surnud kätt" täna kontrollivad, pole täpsemalt teada, aga kahtlustada võib, et selle haldamist jagavad kuidagi Hiina Rahvavabariik ja "universumi kuningad".
Veelkord korrates, loomulikult on kõik eelnevad väited ainult üks suur unenägu. Mille taga on paraku rohkem fakte ja tõestusmaterjali kui EKRE wagnerlusel.


WHO pandeemialeping allutab inimesed globaalsele jälgimissüsteemileMaailma Terviseorganisatsiooni liikmesriigid peavad kõnelusi uue pandeemialepingu teemal, mis annaks paigustaudilise korruptsiooni küüsis vaevlevale WHOle tohutud inimeste järel nuhkimise võimalused.
Lepingu sisuks on WHO 194 liikmesriigi allutamine Ühe Tervise Jälgimissüsteemidele (One Health surveillance systems), vahendab LifeSiteNews.
Ükstervis on WHO süsteem, mille eesmärgiks on "inimeste, loomade ja ökosüsteemide tervise tõhustamine". See üritab uue jälgimis- ja haiguste kontrolli lahenduste loomisel viidatud üksteisest sõltuvad süsteemid omavahel tehnoloogiliselt kokku viia.
Lepingu nõndanimetatud nullversioonis nähakse ette, et WHO liikmesriigid võimendavad oma jälgimismeetmeid, et haiguspuhanguid oleks võimalik võimalikult vara avastada. Kuid need süsteemid ei jää riikide kontrolli alla, vaid allutatakse terviseorganisatsiooni kesksele juhtimisele.
Varem on WHO kinnitanud, et see on vaktsiinipasside sarnaste lahenduste jõuline toetaja. Samuti on WHO kiitnud Hiina Rahvavabariigi suurepärast vastutoimet Covidile. Hiina RV oli näiteks koht, kus Covidi ettekäändel inimesed kodudesse kinni keevitati.
Antud lepingut on ette valmistatud alates 2021. aasta septembrist. Lõppversioon peaks saama valmis 2024. aasta maikuus.
Kui see leping saab vastu võetud, siis saab see osaks WHO aluslepingu artikkel 19., mis tähendab, et terviseorganisatsioon saab liikmesriikidele anda õiguslikult siduvaid käske – seda juhul kui kaks kolmandikku liikmetest neid toetavad.
WHO ei allu mingisugusele demokraatlikule kontrollile ja seal võimutsevad korrumpeerunud bürokraadid ning maailma jõulisemate "heategijatega", nagu Wellcome Trust ja Bill ja Melinda Gatesi Sihtasutus, seotud inimesed.
Uut pandeemialepingut toetavad mitmed maailma suurimad riigid, nagu näiteks USA, Ühendkuningriik, Austraalia ja Euroopa Komisjon.
Veebruari alguses sai WHO ülemteadlaseks Jeremy Farrar, kes enne seda oli ühe maailma suurima tervise vabaühenduse Wellcome Trusti juht ja tohutut häda ning viletsust põhjustanud üleilmse Covidi lahenduste üks vähestest autoritest. Teine viidatud Covidi agenda autor on Bill Gates, kes omakorda on üks WHO suurimaid rahastajaid.
Toimetas Karol Kallas


Hiina tõrjub Mikroneesia presidendi väidetavat laimuPEKING, 10. märts, AFP-BNS – Hiina lükkas reedel tagasi Mikroneesia presidendi süüdistused altkäemaksu andmises, ahistamises ja poliitilises sõjas, nimetades seda laimuks.
Ametist lahkuv Mikroneesia president Daniel Panuelo esitas süüdistused Hiinale oma riigi parlamendile saadetud kirjas.
Hiina välisministeeriumi pressiesindaja Mao Ning ütles ajakirjanike küsimustele vastates, et "Hiinale esitatud laim ja süüdistused ei ole kooskõlas faktidega. Hiina ei aktsepteeri neid absoluutselt".
AFP – Baltic News Service


Tartu naine sai politseinikuna esinenud kelmilt kõne, kahju 3684 eurotPolitsei poole pöördus Tartus elav naine, kes sai 8. märtsil end politseiametnikuna esitlenud kelmilt kõne, milles räägiti tema kontol toimuvatest kahtlastest tehingutest.
Tehingute kontrollimiseks palus väidetav politseiametnik naisel siseneda oma pangakontole ning sisestada pin-koodid.
Peale sisenemis netipanka avastas naine, et tema kontolt on kadunud 3684 eurot.


Kas ostuarvete lai kinnitusring maandab kõik küberpettustega seotud riskid?Autor: Äripäeva eriprojektide ja sisuturunduse üksus • 10. märts 2023
Juba enamikes Eesti ettevõtetes on tänaseks sisse seatud raamatupidamise sise-eeskirjad, mis sätestavad reeglid, kuidas toimub dokumentide haldus ja ostuarvete menetlus. Sageli läbib ostuarvete kinnitamise protsess pika otsustajate jada enne kui jõuab otseste ülemuste, osakonnajuhtide või suuremate kulusummade puhul ka tegevjuhi töölauale. Dokumentide lai kinnitusring on oluliselt vähendanud olukordi, kus ettevõtted tasuvad arveid, mis tegelikkuses neile tasumiseks ei kuulu, toonitab Eesti Finantsteenuste Agentuuri (EFTA) raamatupidamise valdkonna arendusjuht Margit Põldmaa.
Eesti Finantsteenuste Agentuuri raamatupidamise valdkonna arendusjuht Margit Põldmaa räägib, kuidas vältida arvete kinnitamisel küberpettuse ohvriks langemist.
Foto: Silver Gutmann
Enne lepingu sõlmimist uue kliendi või hankijaga hindab enamik ettevõtteid uue koostööpartneriga seonduvaid võimalikke riske ning tehakse põhjalik taustakontroll. Pikaajalise koostööpartneri puhul menetletakse ja kinnitatakse dokumente ilma võimalike ohte ette nägemata. Aga vaatamata paika pandud sise-eeskirjadele on ka sellisel juhul suur tõenäosus langeda küberpettuse ohvriks.
Victor Hugo, 19. sajandil elanud maailmakuulus prantsuse kirjanik
Hädaoht loob korra.
Mullu puutusime kokku väga professionaalselt ette valmistatud küberkuriteoga
Pettuse ohvriks langes Eesti tootmisettevõte, kes tellis oma pikaajaliselt koostööpartnerilt Šveitsis tootmisega seotud materjale, sagedusega 5-6 korda aastas. Suhtlus käis enamasti e-kirja teel, kuhu oli kaasatud Eesti ettevõttest logistikajuht ja Šveitsi ettevõttest klienditeenindus- ja müügijuht. Ostutellimused kinnitati alati kooskõlastatult mõlema osapoolega ja lepingujärgne maksetähtaeg oli 30 päeva. Kauba saabudes kontrolliti kauba vastavust ostuarve ja ostutellimusega.
Antud juhtumi puhul saabus koos viimase ostuarvega e-kirja kaudu hankija ettevõtte kontaktisiku poolt väljastatud teadaanne arveldusarve muutumise kohta ja samuti palve kanda edaspidi kõik ostuarvete tasumised uuele arveldusarvele. Selle kohta vahetati koostööpartneri ja hankija vahel paar kinnitavat e-kirja ja täpsustati veel üle maksete ülekande kuupäevad.
Ostuarve tasuti ära õigeaegselt. Üllatus tekkis, kui koostööpartner saatis meeldetuletuse laekumata arve kohta. Raamatupidamises tehti väljavõte/maksekorraldus antud ostuarve tasumise kohta, mille tulemusel selgus, et arveldusarve, kuhu raha kanti, ei kuulu hankija ettevõttele. Kuna tegemist oli 5-kohalise summaga, siis nii finantsiline kui ka moraalne kahju mõlemale osapoolele oli märkimisväärne.
Mis täpsemalt juhtus Eesti tootmisettevõttega?
Margit Põldmaa, Eesti Finantsteenuste Agentuuri raamatupidamise valdkonna arendusjuht
Küberkelmid häkivad sisse ettevõtete kirjavahetusse ja teevad kindlaks äripartnerid, kellega e-posti teel arveid vahetatakse. Ja ühe teatava perioodi jooksul ei tea kumbki osapool, et meilivahetus on kaaperdatud.
Tegemist on nn BEC (inglise keeles Business Email Compromise) pettuse skeemiga. Küberkelmid häkivad sisse ettevõtete kirjavahetusse ja teevad kindlaks äripartnerid, kellega e-posti teel arveid vahetatakse. Ühe teatava perioodi jooksul ei tea kumbki osapool, et meilivahetus on kaaperdatud. Edasi esineb kurjategija juba ettevõtte töötajana ja raha lastakse kanda enda pangakontole, kust see liigub edasi eraisikutele ja ettevõtetele eri riikides. Seejärel võetakse sularahana välja. Sellist skeemi toetab ka asjaolu, et alates 2018. a puudub pankadel kohustus kontrollida, kas ülekande saaja nimi ja arvelduarve number klapivad.
Kuidas vältida küberpettuse ohvriks langemist?
* Esmalt üle vaadata ettevõtte IT-turvalisus.
* Kaheastmeline autentimine.
* Ostudokumentide menetlejate ja ülekannete eest vastutavate isikute teadlikkuse suurendamine ja sisemiste lisareeglite kehtestamine.
BEC-skeemi puhul on tegemist raskesti äratuntava petuskeemiga, sest näiliselt tulevad kirjad justkui koostööpartnerilt endalt.
Kui ettevõte on rakendanud oma ettevõttes ostuarvete ja ettetellimuste kinnitusringi, siis justkui kõik allkirjastajad võtavad kohustuse, et antud dokument on õiguspärane. Ühekordsete tehingute ja väiksemate summade puhul eelmainitud pettuse skeeme tõenäoliselt ei rakendata, kuna selle kasutegur on petjate jaoks väike.
Suuremate tehingute ja hankijatega koostöölepingute sõlmimise puhul peab aga ettevõttes olema väga kindel protseduurireeglistik. Koostöölepingus peavad sisalduma punktid, et kui lepingupartnerid muudavad lepingus kokkulepitud tingimusi (k.a arveldusarve vahetamine), siis toimub lepingu muudatus (lepingu lisana) ja kinnitajateks on ettevõtte allkirjaõiguslikud isikud.
Margit Põldmaa, Eesti Finantsteenuste Agentuuri (EFTA) raamatupidamise valdkonna arendusjuht
Koostöölepingus peavad sisalduma punktid, et kui lepingupartnerid muudavad lepingus kokkulepitud tingimusi (k.a arveldusarve vahetamine), siis toimub lepingu muudatus (lepingu lisana) ja kinnitajateks on ettevõtte allkirjaõiguslikud isikud.
Kuigi eesti on e-riik ja digiallkirjastamine on üldlevinud dokumentatsiooni kinnitamise vahend, siis kahjuks mujal maailmas k.a EL-i riikides see nii ilmselge ei ole. Seega tuleks välishankijate arvelduskonto muutuste korral sisse viia täiendav kontroll enne kui raha hakatakse üle kandma. On see siis pangast väljastatud arveldusarve kinnitus, lisa telefonikõne kontaktisikule, partneri kodulehelt saadud info vm. Alati jääb oht, et kõike on võimalik võltsida ja järele teha. Kui me tegutseme teadlikult andmeid üle kontrollides, siis võimalus pettuse ohvriks langeda on minimaalne.
Kui vajad tuge finants- või raamatupidamisküsimustes, siis loe lähemalt efta.ee. Meie väljatöötatud lahenduste korral on juhtkonnal operatiivselt ülevaade ettevõtte finantsidest sõltumata asukohast ja seadmetest.


Kelm kasutas telefonikõnes politseiametniku maskeeringut kriminaalsel moelPolitseisse pöördus Tartus elav naine, kes sai 8. märtsil ennast politseiametnikuna esitlenud kelmilt kõne, milles räägiti tema pangakontol toimuvatest kahtlastest tehingutest.Tehingute kontrollimiseks palus väidetav politseiametnik naisel siseneda oma pangakontole ning sisestada PIN-koodid. Peale telefonikõne sisenes naine uuesti enda netipanka ja avastas, et tema kontolt on kadunud 3684 eurot.


Kas ostuarvete lai kinnitusring maandab kõik küberpettustega seotud riskid?Juba enamikes Eesti ettevõtetes on tänaseks sisse seatud raamatupidamise sise-eeskirjad, mis sätestavad reeglid, kuidas toimub dokumentide haldus ja ostuarvete menetlus. Sageli läbib ostuarvete kinnitamise protsess pika otsustajate jada enne kui jõuab otseste ülemuste, osakonnajuhtide või suuremate kulusummade puhul ka tegevjuhi töölauale. Dokumentide lai kinnitusring on oluliselt vähendanud olukordi, kus ettevõtted tasuvad arveid, mis tegelikkuses neile tasumiseks ei kuulu, toonitab Eesti Finantsteenuste Agentuuri (EFTA) raamatupidamise valdkonna arendusjuht Margit Põldmaa.
Eesti Finantsteenuste Agentuuri raamatupidamise valdkonna arendusjuht Margit Põldmaa räägib, kuidas vältida arvete kinnitamisel küberpettuse ohvriks langemist.
Autor: Silver Gutmann
Enne lepingu sõlmimist uue kliendi või hankijaga hindab enamik ettevõtteid uue koostööpartneriga seonduvaid võimalikke riske ning tehakse põhjalik taustakontroll. Pikaajalise koostööpartneri puhul menetletakse ja kinnitatakse dokumente ilma võimalike ohte ette nägemata. Aga vaatamata paika pandud sise-eeskirjadele on ka sellisel juhul suur tõenäosus langeda küberpettuse ohvriks.
Victor Hugo, 19. sajandil elanud maailmakuulus prantsuse kirjanik
Hädaoht loob korra.
Mullu puutusime kokku väga professionaalselt ette valmistatud küberkuriteoga
Pettuse ohvriks langes Eesti tootmisettevõte, kes tellis oma pikaajaliselt koostööpartnerilt Šveitsis tootmisega seotud materjale, sagedusega 5-6 korda aastas. Suhtlus käis enamasti e-kirja teel, kuhu oli kaasatud Eesti ettevõttest logistikajuht ja Šveitsi ettevõttest klienditeenindus- ja müügijuht. Ostutellimused kinnitati alati kooskõlastatult mõlema osapoolega ja lepingujärgne maksetähtaeg oli 30 päeva. Kauba saabudes kontrolliti kauba vastavust ostuarve ja ostutellimusega.
Antud juhtumi puhul saabus koos viimase ostuarvega e-kirja kaudu hankija ettevõtte kontaktisiku poolt väljastatud teadaanne arveldusarve muutumise kohta ja samuti palve kanda edaspidi kõik ostuarvete tasumised uuele arveldusarvele. Selle kohta vahetati koostööpartneri ja hankija vahel paar kinnitavat e-kirja ja täpsustati veel üle maksete ülekande kuupäevad.
Ostuarve tasuti ära õigeaegselt. Üllatus tekkis, kui koostööpartner saatis meeldetuletuse laekumata arve kohta. Raamatupidamises tehti väljavõte/maksekorraldus antud ostuarve tasumise kohta, mille tulemusel selgus, et arveldusarve, kuhu raha kanti, ei kuulu hankija ettevõttele. Kuna tegemist oli 5-kohalise summaga, siis nii finantsiline kui ka moraalne kahju mõlemale osapoolele oli märkimisväärne.
Mis täpsemalt juhtus Eesti tootmisettevõttega?
Margit Põldmaa, Eesti Finantsteenuste Agentuuri raamatupidamise valdkonna arendusjuht
Küberkelmid häkivad sisse ettevõtete kirjavahetusse ja teevad kindlaks äripartnerid, kellega e-posti teel arveid vahetatakse. Ja ühe teatava perioodi jooksul ei tea kumbki osapool, et meilivahetus on kaaperdatud.
Tegemist on nn BEC (inglise keeles Business Email Compromise) pettuse skeemiga. Küberkelmid häkivad sisse ettevõtete kirjavahetusse ja teevad kindlaks äripartnerid, kellega e-posti teel arveid vahetatakse. Ühe teatava perioodi jooksul ei tea kumbki osapool, et meilivahetus on kaaperdatud. Edasi esineb kurjategija juba ettevõtte töötajana ja raha lastakse kanda enda pangakontole, kust see liigub edasi eraisikutele ja ettevõtetele eri riikides. Seejärel võetakse sularahana välja. Sellist skeemi toetab ka asjaolu, et alates 2018. a puudub pankadel kohustus kontrollida, kas ülekande saaja nimi ja arvelduarve number klapivad.
Kuidas vältida küberpettuse ohvriks langemist?
* Esmalt üle vaadata ettevõtte IT-turvalisus.
* Kaheastmeline autentimine.
* Ostudokumentide menetlejate ja ülekannete eest vastutavate isikute teadlikkuse suurendamine ja sisemiste lisareeglite kehtestamine.
BEC-skeemi puhul on tegemist raskesti äratuntava petuskeemiga, sest näiliselt tulevad kirjad justkui koostööpartnerilt endalt.
Kui ettevõte on rakendanud oma ettevõttes ostuarvete ja ettetellimuste kinnitusringi, siis justkui kõik allkirjastajad võtavad kohustuse, et antud dokument on õiguspärane. Ühekordsete tehingute ja väiksemate summade puhul eelmainitud pettuse skeeme tõenäoliselt ei rakendata, kuna selle kasutegur on petjate jaoks väike.
Suuremate tehingute ja hankijatega koostöölepingute sõlmimise puhul peab aga ettevõttes olema väga kindel protseduurireeglistik. Koostöölepingus peavad sisalduma punktid, et kui lepingupartnerid muudavad lepingus kokkulepitud tingimusi (k.a arveldusarve vahetamine), siis toimub lepingu muudatus (lepingu lisana) ja kinnitajateks on ettevõtte allkirjaõiguslikud isikud.
Margit Põldmaa, Eesti Finantsteenuste Agentuuri (EFTA) raamatupidamise valdkonna arendusjuht
Koostöölepingus peavad sisalduma punktid, et kui lepingupartnerid muudavad lepingus kokkulepitud tingimusi (k.a arveldusarve vahetamine), siis toimub lepingu muudatus (lepingu lisana) ja kinnitajateks on ettevõtte allkirjaõiguslikud isikud.
Kuigi eesti on e-riik ja digiallkirjastamine on üldlevinud dokumentatsiooni kinnitamise vahend, siis kahjuks mujal maailmas k.a EL-i riikides see nii ilmselge ei ole. Seega tuleks välishankijate arvelduskonto muutuste korral sisse viia täiendav kontroll enne kui raha hakatakse üle kandma. On see siis pangast väljastatud arveldusarve kinnitus, lisa telefonikõne kontaktisikule, partneri kodulehelt saadud info vm. Alati jääb oht, et kõike on võimalik võltsida ja järele teha. Kui me tegutseme teadlikult andmeid üle kontrollides, siis võimalus pettuse ohvriks langeda on minimaalne.
Kui vajad tuge finants- või raamatupidamisküsimustes, siis loe lähemalt efta.ee. Meie väljatöötatud lahenduste korral on juhtkonnal operatiivselt ülevaade ettevõtte finantsidest sõltumata asukohast ja seadmetest.
Kas tahad alati teada, kui Lääne-Virumaa Uudistes sel teemal kirjutatakse? Kasuta Minu Lääne-Virumaa funktsiooni ja vali märksõnad, mida oma personaalses uudiskirjas näha tahad.


Roland Mere: kas poliitika on jalgpallikihlvedu?10. märtsil öeldi hommikuses Terevisioonis, et Martin Helme tunnistab rahva tahet alles siis, kui Riigikohus tunnistab e-valimised õiguslikuks ja edastati selle tõestuseks väike videoklipp 9. märtsi saate kohta. Tegin faktikontrolliks ka terve saate järelvaatamise ja ei leidnud sellist väidet, nagu Terevisiooni saatejuht väitis. Martin Helme ütles, et ei ole kindel, kas tegemist on rahva tahtega.
Samuti ilmus Delfis mingi jutuke, kus Delfi teostas järjekordset süvauuringut, kas Kaja Kallasel on Tik-Tokis libakonto või mitte. Ja tõestaski ära ning resultaat on: Kaja Kallasel ei ole ametlikku TikToki kasutajakontot. Küll aga on keskkonnas kümneid liba- ja fännikontosid, mis moel või teisel kasutavad Kallase nime ja fotosid. Seega pole Kallas ise midagi postitanud. Kuidas Delfi selle tõeni jõudis ei ole selge ja seda ei selgitatudki, aga seda tuleb uskuda – kas siis Delfi grupp suudaks üldse valetada? Samas ma ei saa üldse aru, miks peaks Delfi grupp omal algatusel hakkama tegelema teemaga, kas kellelgi on libakonto või mitte. Kes selle Delfilt tellis? Ning kas Delfi kontrollis, et äkki tegi Kaja Kallas Tik-Tokis Kaja Kallase libakonto?
Natuke edasi (h)arutab KERSTI KALJULAID jälle midagi ja ütleb: “Minu sooviks on, et 18-25-aastaste valimisaktiivsus pigem ületaks kasvõi minu enda vanuste inimeste valimisaktiivsust. Tehke meile ära, siis teeb järgmine Riigikogu sellist poliitikat, nagu teie tellite!” Mina siinkohal ei mõista president Kaljulaidi. Võiks ju ei keelata valimised üle 40-aastastel. Keelamine on ju sotsidele kõige lihtsam. 18-25-aastased teavad ju oma kogemustest rohkem kui vanemad inimesed. Neil on ju suurem pagas ja nad ju teavad, mis tähendab olla 40-aastane, aga neljakümnene ei ole ju kunagi olnud kahekümne aastane. Mäletan, et kui olin ise kahekümne viiene, siis arvasin ka, et mis need neljakümnesed ka teavad. Tavaliselt läheb see arvamus aastatega mööda, aga paistab, et mõnel ei lähegi. Ei tea, kas see tuleneb külmkapi puudumisest lapsepõlves?
Usk on see, mis edasi viib. Usk on tunne, veendumus või uskumus, et midagi on õige või tegelik. Erinevalt uskumusest eeldab usk tavaliselt mõne õpetava süsteemi olemasolu (nt mõni religioon, filosoofiline või poliitiline koolkond), millele tahetakse olla lojaalne ka ilma mõistliku seletuseta. Kes meist poleks kuulnud – usun Veerpalusse, usun vaktsiinidesse, usun e-valimisi. Isegi Alar Karis ütles, et tema on maskiusku. Usun Ants Rootslast. Kui usk on tugev, pole teadmisi vajagi.
Mul oli kunagi üks tuttav, kes soovitas oma rahaasjad viia üle ühte teatud panka. Minu küsimuse peale miks, vastas ta, et sellesama panga teller soovitas seda kui kõige paremat panka. Sama on ka praegu, kui riigi valimisteenistuse juht Arne Koitmäe kui oma haldusalas oleva asja spetsialist annab oma loomingule hinnangu kui neutraalne vaatleja. Nonsenss kas pole?
Ent tegemist on siiski pseudousuga ehk usu mitteametliku osaga, mis on tekkinud tänu diletantlikele arusaamadele ja ebaadekvaatsetele interpretatsioonidele. Ta on usu väärarengu mittesoovimatu parasiit, mida soodustab nelja loogilise mõtlemise põhireeglite mittejärgimine. Nendest neljast kolm esimest sõnastas vanakreeka filosoof Aristoteles, neljanda – saksa filosoof ja matemaatik Leibnitz. Lisaks veel mittevasturääkivuse reegel ehk arutlustes ei tohi olla vasturääkivusi, st ei tohi iseendale vastu rääkida. Mõnikord ei olegi seda iseendal nii lihtne märgata. Küll aga on seda kerge märgata kõrvalseisjal. Toon mõne näite: “Tõde pole olemas!” – “Kas tõesti?” – “Jah, nii see on.” või mis veel parem, nagu väitis üks tuntud usuharidusega praegune poliitik: Meie lahendus on leida lahendus.
Ja loomulikult ei puudu e-valimiste arutelust ka meie oma Nostradamus, ehk militaarekspert, mis militaar-, ikka iga-ala-ekspert Teet Kalmus, kes väidab, et e-hääletus on sisu poolest sama kui ka teiste e-teenuste kasutamine, kus me kasutame digiallkirja andmist. Sama, kui teeme toiminguid näiteks pangas. Turvaline. Usaldusväärne. Ainult, et pangas saab kontrollida kas on ikka sinu allkiri, millal see anti, millisest masinast jpm. See ei ole päris sama, mis hea sigari ja konjakiga tugitoolis sõjasündmusi kajastada. Hetkel ei saa siiski valimistel osalenud kui ka mitteosalenud inimene kontrollida, kas tema häälega on arvestatud või mitte. Nii, et ikka ei ole sama.
Piinlik on, et elame riigis, kus peaministri arusaam matemaatikast piirdub arvutamise oskusega 101 piirides. Kus peaminister ei oska arvutada, ega isegi kaardilt vaadata, kumb on siis suurem pindalalt, kas Ruhnu või Nursipalu ja pillub kuu aega mingit päheõpitud vanasõna, näol rahulolev ja oma vaimukusele hinnangut andev irve, siis tekib tahtmatult mulje, et riiki juhib keegi kolmas, keda me ei näe. Meenus Von der Leyeni, kes on muide on Pfizeri ja iseenda ilmselge korruptiivse sideme tõttu kahtluse all, väljaütlemine pärast Itaalia parlamendi valimisi. Von der Leyen väitis, et tal on olemas vahendid juhuks, kui pühapäeval, 25. septembril Itaalias toimuvatel üldvalimistel peaks võidu saavutama n-ö valed jõud. Von der Leyen mainis, et neidsamu vahendeid juba kasutatakse Ungari ja Poola vastu.
Ei tea, kui kaua selle vanasõnade ja klišeede meeldejätmine peaministril aega võttis, sest kui esitada temale küsimus asja kohta, mis peaks olema loogiline, aga päheõpitud teemadest siiski väljas, siis tuleb sealt jälle mingi pärl.
Ning otse loomulikult sekuneerib peaministrit rahandusminister, kes arvab, et suuri laevu pööratakse aeglaselt. Ei pöörata. Neid pööratakse sama kiirusega, aga tänu laeva mõõtudele, massile, kineetikale, dünaamikale ja erinevatele hõõrdumisteguritele on nende pööramisraadius suurem, mitte aeglasem. Mis seal järgmiseks tuleb füüsika vallas? Kas hakatakse muutma tseesiumi aatomituuma võnkesagedust? Enne võiks ikka rahandusajad omale selgeks teha. Seks puhuks soovitaks tutvuda Ants Aasma ja Henno Kallami ,,Majandusmatemaatika alustega”. Pidavat kasuks tulema, et õigeaegselt mõista riigi kärbete vajalikusest. Või mis veel parem – kuidas neid ära hoida.
Ent tagasi nn usu juurde. Erinevalt Eesti ainukesest mittevalitud presidendist arvan mina, et inimesed, kes on elus tõesti palju näinud, sealhulgas erinevaid riigikordi ja erinevaid propagandavõtteid, oskavad paremini lugeda ridade vahelt. Nad suudavad vaadata filmi ka subtiitritega. Seega mina ei arva, et valimisi võltsiti. Mina arvan, et valimised olid ausad ja väljendasid rahva tahet. Ainult et lõpptulemusele lisati mingid arvutiga koostatud hääled.
Mõni ehk usubki, et Kaja Kallas tuleb läbi teleekraani pensionäridele selgitama, kuidas nemad võidavad oma rahaasjades, nagu nende telereklaamis enne valimisi. Usu küsimus rohkem – eks ole? Või pöörduks ka selles küsimuses faktikontrolli poole?
Roland Mere
EKRE Saaremaa


Microsoft võitleb Ukrainas Venemaa küberjõukude vastuMicrosoft peab juba üle aasta Ukrainas ränka võitlust Venemaa riiklikult toetatud küberkurjategijate vastu, kes ründavad Ukraina valitsusasutusi, kriitilist infrastruktuuri ja ettevõtteid.
USA lääneranniku suurlinna Seattle’i lähedal, ligikaudu poolesaja kilomeetri kaugusel Redmondis asub tarkvaragigandi Microsofti linnak. Sinna pääseb kiirteed mööda, mida ääristavad rohmakad betoonist peale- ja mahasõidurambid. Kahel pool teed on tihe segamets, mis tekitab teleseriaalist «Twin Peaks» tuttava, ühtaegu rahustava ja ärevaks tegeva meeleolu.
Teekond Redmondi lookleb pärast kiirteed veidi metsa vahel ja siis avardub vaade lihtsa joonega madalate, suurte akendega õhuliste betoonmajade ja rohke haljastusega piirkonnaks, kus pole enam jälgegi tumeda metsamassiivi tekitatud valvsusest. Näib, nagu oleks tagasihoidlikule ja hea maitsega arhitektile antud vabad käed ja põhjatu rahakott, et sadakond modernistlikus võtmes hoonet kahesajale hektarile laiali laotada ja haljastusega vääristada.

Microsofti Redmondi linnak on inimmõõtmeline ja turvalist enesetunnet tekitav, teedel liiguvad Microsofti logodega kaunistatud valged bussikesed, mis toovad töötajad suurlinnast hommikul tasuta tööle ja viivad õhtul koju.
Pärast 2019. aasta koroonapandeemia algust korraldatakse väikesele ja valitud Euroopa ajakirjanike rühmale esimest korda eksklusiivne konverents «Future of Security». On tunda, et selleks on eriliselt pingutatud. Enamik inimesi, kes meile kolme päeva jooksul oma tööst räägivad, kannavad Microsofti viitsepresidendi tiitlit, mitmed neist pajatavad nagu muuseas suurriikidevahelistest kõrgtasemel läbirääkimistest, mida nad läbi viivad. Mõned nimed on ajakirjandusest pähe kulunud.
Paar sentimeetrit lund põhjustab linnakus peaaegu paanika. Kardetakse lumme kinni jäämist, osa töötajaid suundub autodesse, et koju sõita.
Kõik kohtumised toimuvad linnaku hoonete erinevates töötubades – tavalisest mittemidagiütlevast valgest kuubikust kuni hiigelekraani ja kaminaga varustatud, pehmete vaipade ja tugitoolidega luksussaalini. Koridorides on seintel palju moodsat kunsti ja mõne kunstniku nimi on päriselt maailmakuulus.
Aga isegi sellise kõrge tasemega vastuvõtul on ikka oma inimlik pool, mis mõjub tegelikult südant soojendavalt ja naljakalt. Sest tõesti, pole ühtegi korda, kui esitlustehnika toimiks nipsust! Ikka ei sobi esineja sülearvutile mõni juhe, projektori pult ei tööta või slaidid ei ilmu ekraanile õiges kohas... Mõne aja pärast saab muidugi kõik korda, aga ikka on tunne, et esitlustehnika ei taha lihtsalt kiusu pärast tavaliste surelike käsule alluda, ükskõik kui kõrgel tehnoloogilise hierarhia pulgal ta ka ei asuks.

Paarisentimeetrine lumekiht linnakus paneb mentaalsed häirekellad tööle. Juba kerge lumesadu võib kaasa tuua töö katkestamise, et inimesed saaksid turvaliselt koju sõita.
Priit Hõbemägi

Teine kummaline asi on see, et kui akna taga hakkab sadama kerget lund, siis satuvad meie kohalikud korraldajad ärevusse. Põhjaeurooplased vaatavad sebimist arusaamatusega pealt. Milles asi? Meile seletatakse veidi häbelikult, et paar sentimeetrit lund põhjustab linnakus peaaegu paanika. Kardetakse lumme kinni jäämist, osa töötajaid suundub autodesse, et koju sõita, ja järgmisel hommikul teevad igaks juhuks kaugtööd. Võib-olla on asi ka kohalike sõiduoskustes, sest kui buss meid õhtul Seattle’isse tagasi viis, siis pidurdasin juhi selja taga istudes ikka ja jälle mõlema jalaga vastu bussipõrandat ja hoidsin hinge kinni.
Ajakirjaniku reisi eest tasus Microsoft.

INTERVJUU

Kübersõja eesliinil tuleb appi tehisintellekt

Tom Burt on Microsofti turvalisuse eest vastutav viitsepresident. Agressiivsete riikide toetatud küberjõukudega võitlemine on praegu tema põhiline tegevusala. Alates Ukraina sõja puhkemisest on ta iga päev ukrainlastega kontaktis ja aidanud neil Venemaa küberrünnakuid tuvastada, tagasi lüüa ja oma võrke uuesti üles ehitada.
Frederic Filloux

Juba rünnaku alguses, kui Venemaa üritas rakettidega Ukraina valitsuse servereid hävitada, aitas Microsoft Ukrainal oma arvutivõrke lappida, ütleb Microsofti klienditurvalisuse viitsepresident Tom Burt.
Burti organisatsioonis on hulk üksusi, näiteks digikriminalistikaga tegelev Digital Crimes Unit, digitaaldiplomaatiale keskenduv Digital Diplomacy Team ja üsna uus ohtude jälgimise keskus Digital Threat Analysis Center. Kõik need töötavad koos Microsoft Threat Intelligence Centeriga (MSTIC), mis tegeleb agressiivsete riikide toetatud küberrühmituste tegevuse tehnilise uurimisega, andmete kogumise ja konteksti asetamisega.
Möödunud aasta jaanuaris hakkasid Burti digiturvalisusega tegelevad üksused saama infot, et Venemaa kasutab Ukraina valitsusasutuste vastu hävitustarkvara, mis lukustab ja kustutab arvutites ja serverites olevad andmed. Burt võttis kiiresti ühendust kahe küberkaitse ametnikuga Ukrainas ja nad lõid krüpteeritud sidekanali, et informatsiooni ja andmeid vahetada.
Tegelikult algas kübersõda Ukrainas juba päev enne sõjalist rünnakut ehk 23. veebruaril 2022 hävitusvararünnakuga 200 arvutivõrgu vastu. Seda tegi Venemaa küberkurjategijate jõuk Iridium, mida peetakse nende kõige ohtlikumaks jõuks. Rünnak algas kümme tundi varem, kui raketid õhku tõusid ja tankid liikuma hakkasid. Sestpeale on Microsofti ohuluure keskus MSTIC katkestusteta jaganud Ukrainaga küberohtude kohta informatsiooni ja aidanud ukrainlastel oma võrke kaitsta.
Hallipäist ja natuke ümara olemisega Tom Burti, kes kohtumisel hoogsalt kätega žestikuleerib, võiks pidada pigem heasüdamlikuks pensionäriks, kelle hobiks on petanque’i-mäng, kuid tegelikult on ta maailmaklassi kübersõdalane, kes tegutseb Ukraina sõja eesliinil.
Tom Burt, kas küberrünnakud ja relvadega peetav sõda on omavahel seotud?
Need on omavahel selgelt koordineeritud. Kui Venemaa pommitas Ukrainas tammi, siis samal ajal toimusid küberrünnakud Ukraina vesivarustuse ettevõtetele ja valitsusasutustele. Samuti toimuvad paralleelselt küberrünnakud elektrivõrke haldavate arvutisüsteemide vastu ning elektrijaamade ja elektrivõrkude ründamine rakettidega.
Kuidas te seda kõike teate?
Microsoft saab ööpäevas 43 triljonit signaali, mida me kogume ja analüüsime, et leida meid huvitavaid mustreid. Need võivad olla rünnakud arvutivõrkudele või valesti sisestatud salasõnad, kuid kokkuvõttes annavad need meile väga hea pildi sellest, mis kübermaailmas toimub.
Kas ukrainlased on teiega samal tasemel?
Ukrainlased teevad fantastilist tööd, nii luureinfot vastu võttes kui end rünnakute vastu kaitstes. Mõnikord saame neile anda infot juba siis, kui pahavara on kohale paigutatud, kuid pole veel käivitatud. Siis saavad nad rünnaku peatada. Mõnikord aitame identifitseerida ründajat arvutivõrgus, ründaja isoleerida ja võrgust välja visata, seejärel aitame kahjustatud võrku taastada. Kus venelased on andmeid krüpteerinud, seal on ka ukrainlased oma süsteemid suhteliselt kiiresti käima saanud.
Mida te Ukraina võrkudes teete?
Me uurime nende valitsuse arvutivõrke, et leida sealt internetis kaitsmata lõpp-punkte, mida saab lappida. Paigutasime valitsuse kriitilised andmebaasid pilve, sest juba Venemaa rünnaku alguses üritasid venelased rakettidega valitsuse servereid hävitada. Aitasime niimoodi Ukraina valitsust. Paari kuu pärast paluti meil oma tegevust korrata ja me edastasime andmed, et nad saaksid end paremini kaitsta.
Võtsime kasutusele ka tehnilisi vastumeetmeid – koostöös Ukraina valitsusega paigutasime valitsuse arvutitesse ja kriitilise infrastruktuuri serveritesse koodi, et kaitsta neid Venemaa sellise hävitusvara vastu, mis installeeriks ennast ise ning seejärel kustutaks andmeid Ukraina arvutivõrkudes.
Millised on kõige agressiivsemad küberkuritegevusega tegelevad riigid?
Meie tiimi liikmed oskavad vene, hiina, Põhja-Korea tarvis ka korea keelt ning farsi keelt Iraani jaoks, et jälgida seal toimuvat tegevust ning sellest ette kanda. Kõige kaugemale arenenud selles sfääris on kindlasti venelased. Nad on sellega juba kaua aega tegelenud.
Microsoftil on samas Venemaal ka ärihuvid.
Mõnes riigis, näiteks Iraanis ja Põhja-Koreas, meil ärihuvisid ei olnud, nii et meil oli suhteliselt lihtne sealset tegevust paljastada. Kuid enne sõda ja sanktsioone olid Microsoftil Venemaal tähelepanuväärsed ärihuvid ja soov teenida raha, nagu ka paljudel teistel rahvusvahelistel ettevõtetel. Sellest hoolimata võtsime äririski, et räägime avalikult kõigest, mida me nende pahasoovlikus kübertegevuses märkame. Avaldame raporteid sellest, kes mida tegi, ning osutame konkreetsetele tegijatele ja neid toetavatele riikidele.
Kas kübersõda Ukrainas on aja jooksul muutunud?
Nägime massiivset rünnakut ja mõningaid järelrünnakuid sõja alguses, veebruaris ja märtsis. Kui Venemaa sõjaline strateegia Kiiev ümber piirata ja valitsussüsteemi muuta läbi kukkus, tekkis küberrünnakutes mitmeks nädalaks paus. Seejärel täheldasime küberrünnakute taastumist kindlal tasemel, tihedaid ja hävitavaid rünnakuid.
Alati on ju olemas ka spioneerimine veebis, riigid tegelevad selliste asjadega. Aga ma pean silmas just hävitusvara. See tuli tagasi ja märkasime, et see on väga täpselt kooskõlastatud sõjaliste rünnakutega samadele objektidele. Kui Venemaa keskendub Ukraina elektrivõrkude pommitamisele, siis näeme, et küberrünnakud ja sõjalised rünnakud on suunatud samasse sektorisse. Oleme mõnda aega täheldanud ka Ukraina transpordi ja logistika vastaseid sõja- ja küberrünnakuid.
Kas Venemaa lunavara kasutati ka Poolas?
Hiljuti identifitseeris meie ohuluure MSTIC uue lunavara nimega Prestige, see nimetus on pärit lunavaraga kaasas olnud teatiselt. Tegime kindlaks, et selle taga on Venemaa sõjaväeluurega (GRU) seotud rühmitus Iridium, mis on loonud palju hävitavat pahavara.
Kuid esimest korda Ukraina sõja algusest kasutas Venemaa seda pahavara ka väljaspool Ukrainat. Nad ründasid logistika- ja transpordiettevõtteid Poolas vaid paar tundi enne seda, kui ründasid logistikat ja transporti Ukrainas.
Kas see on lunavara või hävitusvara?
Me nimetame seda lunavara rünnakuks, sest see käitub nagu lunavara – krüpteerib andmed, selle asemel et neid kustutada. Kuid ründajatel polnud mingit soovi lunaraha saada, keegi ei ootagi, et ohver raha maksaks ja keegi ei kavatse anda ka võtit, millega info lahti krüpteerida. Asja mõte on andmed hävitada, kuid teha seda pigem krüpteerimise kui kustutamise teel. Teatud tehnilistel põhjustel võib andmete krüpteerimine olla edukam kui kustutamine.
Miks nii tehakse?
Meie arvates kasutavad nad lunavara, eriti väljaspool Ukrainat, just sellepärast, et nad ei taha, et kogu maailm teada saaks, et nad eskaleerivad hävitavaid rünnakuid väljaspool Ukrainat. Kuid just seda nad teevad. See on hübriidsõja küberkomponendis tähelepanuväärne samm. Kui Venemaa on valmis seda Poola transpordisektoris tegema, kas nad teevad seda ka teistes riikides? Me ei tea seda, kuid vähemalt teame, et see on midagi, mida nad tahaksid teha.
Kas iga rünnak viib sihile?
Mõnikord näeme, et kõik on küberrünnakuks ette valmistatud, kuid rünnakut pole alustatud. Teinekord on juba võrkudesse sisse pääsetud, kuid Microsoftil on tõhus eelhoiatus- ja luuresüsteem, millega me saame kaitsjaid abistada, et nad oma võrgust pahavara üles leiaksid. Me võime oma kliente juhendada, mida otsida, kuidas leida, kuidas isoleerida, ja see aitab toimuvat rünnakut peatada ning sellest üle saada.
Kas Microsoft aitab Ukrainal küberrünnakuid korraldada?
Ei, me ei tee midagi, mis võiks Ukrainat rünnakutel abistada. Meil on endale võetud kohustus mitte kunagi aidata mitte ühtegi valitsust ründavates küberoperatsioonides. Me anname oma tehnoloogiat Ameerika Ühendriikide valitsusele, et suurendada mitmel moel kaitsevõimet, kuid ei aita valitsust arendada või sooritada küberrünnakuid. Ka Ukrainaga on samamoodi ning mul ei ole ka mingit infot Ukraina küberrünnakutest Venemaa vastu.
Kes need Vene küberkurjategijad on? Hästimakstud insenerid, kes teevad tellimustöid, mida Venemaa valitsus või GRU on tellinud?
Me teame ainult seda, mida me oma andmetes näeme. Päris lõppkasutaja arvutini me ei jõua. Ainult väga harva oleme võimelised täpselt identifitseerima inimese, kes istub klaviatuuri taga, ja siis ka selle tõttu, et nad identifitseerivad ennast kuidagimoodi ise ja me suudame selle ühendusliini välja nuputada.
GRUga seostatud rühmituse Iridium puhul me ei tea midagi nendest inimestest, kes sinna kuuluvad, välja arvatud see, et nad on väga oskuslikud. Näiteks sellest hävitusvarast, mida nad kasutasid Ukrainas esimesel päeval, on juba tehtud seitsmes või kaheksas uuendus. Kui meie nende uuendust märkame, siis koostame selle signatuuri, mille abil kõik need, kes kasutavad Microsofti Defender Antivirusi tarkvara, saavad selle pahavara tuvastada, identifitseerida ja blokeerida.
Paistab nagu lõputu võidujooks. Kas tehisintellektist on abi?
Tarkvara tuleb alati pärast seda, kui pahavara on leitud ja lahti muugitud. Tuleb tagurpidi inseneritööd teha, et luua selle pahavara tehniline signatuur. Küberkurjategijad on oma pahavara täiustanud juba varem, kuid selle vastu jõutakse kaitseks ehitada signatuur.
Üks suur õppetund, mille me Ukrainast saime, on see, et tehisintellekt, mille ehitasime oma veebiteenuse sisse, suutis identifitseerida ja blokeerida venelaste hävitusvara, ilma et ükski inimene oleks vahele seganud, ja ilma vajaduseta pahavara signatuuri järele. Tehisintellekti kood suutis pahavara koodi näha, aru saada selle funktsioonist võrku rünnata, anda häiret ja teatada, et tegu on tõenäoliselt pahavaraga, mida ei tohiks süsteemis installeerida. Tehisintellekt blokeeris selle ja kandis kliendile protsessist ette.
See on küberturvalisuse homne päev, eriti hüperpilves, kus on võimalik näha läbi kõikide andmebaaside. See annab erakordse võimaluse ehitada tehisintellekt, mis suudab tuvastada anomaalse aktiivsuse digitaalses ökosüsteemis, identifitseerida selle kui kahjuliku või pahavara ning blokeerida.

KOMMENTAAR

Rob Lefferts: häkkerid tegelevad enda meelest äriga

Microsoft 365 turvalisuse valdkonna viitsepresident Rob Lefferts.
Microsoft

Küberründajatel on suur majanduslik motivatsioon. Kui me räägime lunavarast, siis huvitab kurjategijaid eeskätt, kuidas selle abil raha teenida ning oma investeering tagasi teenida. See tähendab suurt hulka rünnakuid paljude organisatsioonide vastu, sest ründajad on majanduslikult pidevalt motiveeritud, et leiutada ja ehitada uusi vahendeid ning olla veel tõhusamad.
Kaitsjate töö on praeguses olukorras palju raskemaks muutunud. Pole lihtsalt nii palju andekaid inimesi, kui vaja oleks, sest praegu on iga kolmas töökoht küberturvalisuse alal täitmata. Samal ajal toimub üha rohkem küberrünnakuid, kuna küberkurjategijad automatiseerivad rünnakuid ja õpivad uusi asju juurde.
Küberkurjategijate seas valitseb samuti spetsialiseerumine. Näiteks on seal grupid, kelle peamine oskus on ettevõtte arvutivõrkudesse sisse murdmine. Nad tegutsevad laial rindel ja neil on olemas sissemurdmiseks vajalikud tööriistad. Aga nad ei taha ise tegeleda raha väljapressimisega, vaid lihtsalt müüvad endi loodud sissepääsu võrku kellelegi edasi. Ehk müüvad isegi tööriistad maha, et väljapressijad saaksid võrgu sees ringi liikuda. Aga siiski on eesmärk vaid murda sisse võimalikult paljudesse võrkudesse ja siis järgmine ohver ette võtta. Neile see mudel sobib, sest nad ei ole seotud räpase tegevusega, nagu ohvritelt raha välja pressimine.
Siis on hulk inimesi, kes ei oska võrku sisse murda, kuid kui nad saavad ligipääsu võrgule, siis oskavad sellise segaduse tekitada, mis sunnib ohvreid neile lunaraha maksma. Kaitsjatele tekitab see muidugi probleemi: kui üks murrab sisse ja teine liigub edasi, siis kuidas olla kindel, et esimene grupp on lahkunud ja nad ei müü sama ligipääsu veel kord kellelegi maha?
Kurjategijatele on omane soov teha asju võimalikult lihtsalt. Näiteks varastatakse kellegi arvutist klientide andmed ja siis saadetakse e-mail: makske raha, muidu avaldan andmed internetis! Veel ülbem käitumine on, kui lihtsalt hirmutatakse sissemurdmisega ja nõutakse selle ärajätmise eest raha. Ühe rünnaku tõrjumiseks ja kõigi tagajärgede likvideerimiseks kulub ettevõttel keskmiselt 287 päeva.
Õngitsuskirjade puhul uuritakse veidi ettevõtte mõne töötaja tausta, näiteks Facebookist või LinkedInist ja koostatakse kiri teda huvitaval teemal, näiteks elukohaga seotud info või lemmikspordiala kohta. Selliseid meile saadetakse vaid paarisajale inimesele ettevõttes, mitte kõigile.
Piisab, kui vaid üks protsent inimesi avab sellise elektronkirja, milles palutakse avada mingi Exceli tabel. Koos Exceli sees olevate makrode avamisega võetakse ühendust internetiga, laetakse alla jupp koodi ja installeeritakse see arvutisse. Kui sülearvutile uus käivitus tehakse, siis saab sellega juba eemalt ühendust võtta. Sellest hetkest alates on kontroll arvuti üle juba häkkeri käes ning ta hakkab uurima, millist turvasüsteemi arvuti kasutab ja kuidas see välja lülitada. Selle arvuti kaudu hakatakse mööda ettevõtte võrku ringi luusima ja otsima nõrku kohti, lohakile jäetud või nõrku salasõnu jms.
Kurjategija püüab oma töö alati võimalikult lihtsalt ära teha. Võrgus otsitakse eelkõige väärtuslikumaid sihtmärke, nagu serverid, milles on tähtsad materjalid. Haiglate puhul otsitakse meditsiinitehnika juhtimiskeskust, sest kui see panna seisma, siis maksab haigla väljapressijale väga kiiresti lunaraha. Samuti võidakse infot kopeerida ja kuhugi mujale varundada, ka siis saab hakata lunaraha nõudma.
Lunarahaga tegelejad on keskendunud oma investeeringu tagasi teenimisele ja nad ei raiska aega, kui tee on blokeeritud. Suure rünnaku ettevalmistamine võib maksta kuni pool miljonit dollarit. Siis liiguvad nad edasi ja asuvad lihtsalt järgmise ettevõtte kallale. Hea uudis neile firmadele, kes on rünnakuks valmis, ja halb neile, kes ei ole valmis! Igatahes, kui teha kurjategijate töö raskemaks ja investeering kallimaks, siis on see neile ärina aina vähem kasumlik.
Microsoft on juba loonud tööriistu, mis suudavad lunavararünnaku katkestada automatiseeritult, ilma inimese abita. Tööriistad märkavad, mis toimub, ja asuvad automaatselt tegutsema selle nimel, et sülearvuti võrgust isoleerida, kui see tundub rünnatuna või kui salasõna on vahetatud viisil, mis viitab ründaja käekirjale.
Nõrgad kohad võrgus ei lõpe sülearvutitega. See võib olla ka koosolekuruumi konverentsikõne telefon. Võib-olla on see printer või ukse kõrval asuv kaardilugeja. Kõik need kohad sobivad koodi jooksutamiseks. On olnud isegi juhtum, kui häkker ehitas firma akvaariumi jaoks kontrollsüsteemi ja ühendas selle võrguga, mis omakorda võimaldas võrku rünnata. Ründajatele sobivad sellised kummalised kohad väga hästi, sest kood võib seal rahulikult pikka aega peidus olla ja oodata. Keegi ei mäleta, et ka printeri tarkvara tuleks uuendada! Nii et vajame kaitsesüsteeme ka asjade interneti jaoks.
Kõik see on kassi-hiire mäng kinni seotud silmadega. Meie teame, et agressiivsete riikide toetatud küberkurjategijad sokutavad meie kriitilistesse infrastruktuuridesse mingeid halbu asju. Meie teame, et me oleme nende omadesse samuti üht-teist paigutanud. Me teame, et me avastame nende omadest ainult murdosa. Aga me ei tea, kas see murdosa on näiteks kümme protsenti või seitsekümmend viis protsenti. Ja me ei tea ka seda, kas nemad on avastanud meie paigutatud tarkvara.


Peeglisse vaatamise aegTEISED LEHEDSAKALA. Kui midagi läheb valesti, tuleb ennekõike peeglisse vaadata. Põhjust selleks on ka nendel parteidel, kes riigikogu valimistel oodatust või varasemast kehvema tulemuse tegid. Eelkõige ootab sisekaemusega tegelemine Isamaad ja Keskerakonda.Keskpartei languse põhjuseid võib üles lugeda pikalt: korruptsiooniskandaalid, Jüri Ratase kokku pandud EKREIKE, vene häälte kaotamine... Helir-Valdor Seeder on Isamaa esindatuse kolmandiku võrra vähenemist põhjendanud oma suurima töövõidu pensionireformiga, mis paljudele ei meeldinud. Sellele võib ilmselt lisada ka EKREga koostöö tegemise.Suur osa Reformierakonna supertulemusest ei johtunud nende maksureformist ega teistest programmilistest lubadustest, vaid protestihäältest - EKRE vastu. Aga pikas vaates sulavad EKRE-vastaste hääled sama kindlalt nagu kevadine lumi. Teiseks näitab EKRE suur toetus pabersedelitega hääletanute hulgas, et suur osa maal elavatest, vanematest ning veebikaugematest inimestest tunneb ennast riigi poolt hüljatuna. Ükskõik, kes valitsust juhib, peaks neile inimestele rohkem ja pühendunult tähelepanu pöörama.


Macronil on kavas arutada Orbániga sõda Ukrainas ja Euroopa asjuPARIIS, 11. märts, AFP-BNS – Prantsuse president Emmanuel Macron kohtub Ungari parempoolse peaministri Viktor Orbániga, et arutada sõda Ukrainas ja teisi teemasid enne Euroopa Ülemkogu, teatas riigipea kantselei reedel.
Orbán on olnud Euroopa muidu ühtse hoiaku suhtes Ukraina sõtta äärmiselt kriitiline, süüdistades seda "kaudse sõja" pidamises Venemaaga.
Macron kohtub Orbániga esmaspäeval ning vestleb temaga ka energeetika ja Euroopa kaitsetööstuse toetamise teemal, seisis avalduses.
Euroopa Liidu liikmesriik Ungari on äärmiselt sõltuv Venemaalt sisse ostetavatest kütustest. Samuti on Orbán lubanud säilitada suhteid Venemaaga ning keeldunud tarnimast relvastust Ukrainale.
Samuti on ta kritiseerinud lääneriikide sanktsioone Venemaa vastu, seda vaatamata asjaolule, et lõpuks hääletas Ungari siiski sarnaselt teiste EL-i liikmesmaadega ses küsimuses.
Budapestil on Euroopa Liiduga kitkuda veel ka üks pikemaajalisem kana, mis puudutab Brüsseli muret korruptsiooni kõrge taseme pärast Ungaris.
Brüssel külmutas detsembris miljardeid eurosid toetust ning sidus selle vabaks laskmise korruptsioonivastaste reformide vastuvõtmisega, mida Budapestilt pikisilmi oodatakse.
AFP – Baltic News Service


See koorem, mille Ukraina pagulasõpilastele panemeMu töös õpetajana Vabaduse kooli õpetajana on erakordselt emotsionaalseid hetki. Kujutage ette: istute Ukrainast sõja eest põgenenud laste kõrval ja kuulate, kuidas nad laulavad eesti keeles „Ta lendab mesipuu poole“. Või kuulete lugusid kodumaalt põgenemisest, elust Tallinki suurel laeval, mille kohta tuli äkitsi öelda „kodu“. Või loete üle oma õpilase kirjutatud siiras-südamlikku esseed, mis võtab kokku 15aastase autori kogetu. See oli kirjutatud president Alar Karise välja kuulutatud mõttetalgute jaoks teemal „Miks on Eestit maailmale vaja?“.Aasta alguses toimus Vabaduse koolis koolitus, õppisime kõike aktiivõppest. Tegime läbi aktiivõppe mängu, koolitaja kirjutas tahvlile „Eesti riik“. Meie ülesanne oli kirjutada sõnad iga tähe juurde nagu ristsõnas: vertikaalselt iga tähe alla, üles või nii, et täht jääb kusagile keskele. Sõnad pidid seostuma Eesti riigiga. Ukraina õpetajad tegid seda ukraina keeles, vaatasin, kuidas nad kirjutasid Tallinna ja valgete ööde ja muu sellise kõrval: varjupaik, turvalisus ja demokraatia. See oli ilus - taibata, et mu kodumaa on ukrainlaste jaoks turvaline, demokraatlik varjupaik. Õpetajatöö Vabaduse koolis emotsioonide poolest just kõige vaesem pole.Võimatud nõudmisedUmbes samal ajal hakkasid aduma ebaõiglase koorma suurust, millest me ei räägi, aga mille kollektiivselt oleme sõja eest pagenud ukrainlastele andnud. Viimati taksos - olin sisse maganud ja et õigeks ajaks klassi ette jõuda, võtsin appi Boldi äpi.„Mnjaa...“ venitas juht, kui sai informeeritud mu sõidu põhjusest ja ametist. „Mu tuttaval on Ukraina pagulased korteris. Täiesti kasvatamatud lapsed!“Ta jätkas umbkaudu samas vaimus. See juhtum polnud esimene omataoline. Mitte kasvatamatute laste temaatika, isegi mitte Ukraina laste temaatika - nõue, et sõjapõgenikud oleksid veatud, alandlikult tänulikud ja üdini korrektsed. Teine kord, kui seda kohtasin, oli kord, kui vestluskaaslane loetles Ukraina vigu, eelkõige heitis ta ette korruptsiooni ja selle vohamist. See kõik kandis tugevat allteksti: sõda ja sellest tingitud kannatused on põhjendatud.Selles loogikas peituv ebaõiglus on nii valus. Ja nii levinud.Neid ühiskonna nõudeid võimestavad viimase aasta jooksul avaldatud meediatekstid ja saated. Seal näidatakse enamasti neidsamu tegelaskujusid: kangelasliku teekonna läbinud ukrainlasi, teise äärmusena - korrarikkujaid. Peame meeles hoidma, et sõjapõgenikud pole rangelt nendesse kahte arhetüüpi jagunenud inimesed. Ning et ükskõik, kui suured on ühe või teise inimese eksimused, ikkagi on neil õigus elada omaenda riigis, valida endale esindajad ja ühes sellega suund oma riigile. Seda kõike demokraatlikult tehtud valikutega rahulolematu naaberriigi sõjalise sissetungita. See pole debateeritav. Venemaa okupatsioonil ja tekitatud kannatustel pole ainustki õigustust.TäiuslikkusenõueKannatanutele (ja mitte ainult sõjapõgenikele, igat sorti kannatanutele, näiteks vägivallaohvrile) kehtib täiuslikkusenõue enam-vähem universaalselt. Kohtan seda meediatekstides, poliitdebatis, avalikkuses, kohtusaalis. Ma ei ole siiani aru saanud, miks see viimane lubatud on - miks kohtusaalis on endiselt käibel praktika, kus vägivallatseja kaitsja toob esile ohvri kohtuasjasse täiesti mittepuutuvad teod või käitumismustrid ja mille ainus suur eesmärk on näidata, kui halb inimene on kannatanu. Ja kuidas see, mis temaga juhtus, on järelikult okei.Vabandust, aga kuidas see asjasse puutub? Kõik need argumendid. Korruptsioon, koketeerimine ja laste kasvatamatu käitumine.Agressori poole hoidmine on evolutsiooniline taak, seda juhtub ka tänapäeval palju - agressor on sageli tugevam pool, liitlassuhe temaga on tähendanud ellujäämist. Olen kohanud lähisuhtevägivalla juhtumeid, kus lapsed eelistavad vanematest vägivaldset. Kõhklemata. Laps on väga sõltuv täiskasvanust. Ja see läbipekstud ema on ju nõrk... Ma ei tea, kas see on ka Ukraina sõja teemalises diskussioonis nonde kannatuste õigustajate sügavam ajend või on seal peidus midagi muud. Võib-olla pole nad lihtsalt informeeritud?Veel rohkem paneb mind muretsema koorem, mis see veatuse nõue kõigile neile - antud juhul mu õpilastele - paneb. Seda enam, et mu õpilaste seas on traumeeritud lapsi. Ma ei tea neid lugusid alati täpsemalt ega küsi ka. Kuulan, kui õpilane ise tahab rääkida. Vahel ei ole sõnu vaja, trauma on näha. On asju, mida varjata ei saa.Lipp liimiga tahvli külgeNad ei ole veatud. Vahvad? Sageli. Uudishimulikud? Enamik. Hommikuti mitte nii väga. Mu ühiskonnaõpetuse tunnis rikutakse vahest korda. Tehakse tempe. Kord liimis keegi Ukraina lipuga sildi liimipulga abil tahvli külge. Tunnikontrolli ajal on juhtunud, et spikerdatakse.Teate, mis? Seda, et keegi rikub korda või teeb tembu, juhtub iga päev kõigis Eesti koolides. Ja selle kõigega tuleb tegelda. See on osa me tööst.Õpetajate asi on paika panna piirid, nõuda nende järgimist ja eelkõige püüda anda õpilastele nii head haridust, kui vähegi suudame. Nagu kõigi teistegi õpetajate puhul - usun -, sisaldab ka minu tööpäev nii südantsoojendavaid hetki kui ka neid, kus ohkad erakordselt sügavalt. Kohe hästi sügavalt.„Mis keeles sa õpetad?“ on enam levinud küsimus mu töö kohta. Eesti keeles, vastan. Seaduse järgi pean õpetama neile päris keerulisi asju, näiteks seda, kuidas Kaja Kallas moodustas valitsuse või mis on demokraatlikus riigis toimuvate vabade valimiste tunnused ja see pole just imelihtne materjal ka eesti keelt emakeelena rääkivale 15aastasele. Aga ma püüan.Tavalised erilisedTõlgin neile sõnad (näiteks „menetlema“, „komisjon“ ja „maailmavaade“) ukraina keelde. Tunnis uurime koos riigikogu kodulehte. Töötame läbi erakondade valimisplatvormide haridusteemalisi osi. Võrdleme riigikogu Ukraina parlamendiga. Eesti keelele tuleb lisaks appi võtta kehakeel, pildid, videod, mängud ja palju otsusekindlust. Ühe klassitäie õpilasi viisin riigikokku kohale, Viktoria Ladõnskaja-Kubits lasi lastel istuda parlamendisaadikute kohtadele ja rääkis neile, kuidas parlament toimib. Eelmistes tundides õpitu oli ühtäkki käegakatsutav.Vastutasuks õpetavad mu lapsed mulle ukraina keelt. Pea iga nädal saan koduseks tööks sõnad, mis seostuvad mu lastele Ukrainaga. Viimati: ema, loodus, raudtee, borš.Nad on tavalised erilised õpilased. Neil on unistused, nad armuvad, hilinevad tundi ja veedavad liiga palju aega oma nutiseadmes. Nende olukorra erakordsus seisneb selles, et nad peavad elama oma teismeliseelu täiesti võõras riigis. Ja nende kodu on sõjas.On oluline, et laseksime neil olla õpilased ja seda ilma täiuslikkusenõude koormata. Ideaalses maailmas saaksid nad olla õpilased oma koduriigis. Ideaalse maailma ja ideaalsete veatute õpilaste ühisosa on see, et neid pole olemas.Mu õpilased - avastasin heameelega - usuvad Ukraina paremasse tulevikku. Veendusin selles ühes tunnis, kus õppisime demokraatia ja diktatuuri erinevusi. Vaatasime üheskoos demokraatia indeksit ning ajakirja The Economist koostatud tabelit, kus riigid on demokraatlikkuse alusel reastatud. Tunni lõpus esitasin mitmeid väiteid, iga kord läksid õpilased numbri juurde skaalal 1-10. Mida suurem number, seda tugevamalt nõustus vastaja väitega. Üks väide, mille üle nad vaagisid, oli: „Ukraina muutub aina demokraatlikumaks.“Nad kõik koondusid numbrite 9 ja 10 juurde. Ukraina homne on demokraatlikum, kindel see, ütlesid nad.Peegel meile endaleTulles tagasi mu taksojuhi juurde - „Kas sa Eestis ka mõnda kasvatamatut last tead,“ uurisin talt täie tõsidusega ja ta vastas, et tõepoolest, ta oskab ka otsekohe mõnda kodumaist eksemplari nimetada.Mu taksojuht sai oma mõtteviisi vildakusest aru, lahkusime sõpradena - mina oma üheksandike ja tema uue kliendi juurde. Loodan, et veatusenõudest loobub ka ühiskond.Slava Ukraini."On oluline, et laseksime neil olla õpilased ja seda ilma täiuslikkusenõude koormata. Ideaalses maailmas saaksid nad olla õpilased oma koduriigis.""Agressori poole hoidmine on evolutsiooniline taak, seda juhtub ka tänapäeval palju - agressor on sageli tugevam pool, liitlassuhe temaga on tähendanud ellujäämist."Laura Mallene on Vabaduse kooli õpetaja, ajakirjanik, koolitaja, vabatahtlik, muutuste juht. Harilikult on tal käsil vähemalt tosin erinevat projekti (see kolumn on üks neist). Ta õpetab ühiskonnaõpetust, konsulteerib ülikoolis tudengeid, korraldab konverentse, kirjutab tekste, jookseb kuhugi koolitama, kirjutab proosat, toimetab, esineb või teeb midagi muud, mis parasjagu vaja teha on, sest teisiti ta ei oska. Vabal ajal leiab teda trennisaalist, teatrist või raamatusse süvenenult. Sellest kõigest ta ka kirjutab.Remo TõnismäeLAURA MALLENE, Vabaduse kooli õpetaja, ajakirjanik, koolitaja, vabatahtlik