Uus tase kinnisvarasõjasHirmujutt, kuidas uusarendus hävitab suure publikuga laulupeodKäputäis miljonäre ja aktiviste on sõdinud aastaid Tallinna Pirita tee äärde planeeritava uue elurajooni vastu. Nüüd lõid nad letti uue kaardi: arendus nurjab laulupidude ja muude suurürituste korraldamise!Pühapäeval astub lauluväljakul üles Briti elektroduo Depeche Mode.Nädal hiljem, laupäeval on Kanada staari Weekndi kord. Piletid on ammu läbi müüdud. Tegemist on Eesti selle suve menukaima kontserdiga noorte laulupeo järel.Lauluväljakule kogenenud rahvahulkadel pole aga aimugi, mis toimub suurürituste ajal kõrvalasuval Eesti Näituste krundil.Kontserdikorraldaja Eva Palm (Live Nation) räägib, et seal pargib kümneid, mõnikord lausa sadakond suurt veoautot. Nendega tuuakse kohale esinemiseks tarvilik varustus. Tehnika lahtivõtmine algab kohe pärast kontserti, sest rekad peavad kraami kiiresti järgmisse esinemispaika toimetama.Otse lauluväljaku kõrval paiknev mahukas parkla on selliselt esinejatele erakordselt hüva lahendus.Eva Palm pelgab, et säärast mugavat elu ei ole enam kauaks. Kinnisvaraarenduse ettevõte Metro Capital kavatseb näitusepaviljonide asemele ehitada 300 korteriga elurajooni.Koht on erakordselt magus. Elada mere ääres kesklinna lähedal ja veel imekaunis kohas kuulub paljude inimeste unistuste sekka.Uus elurajoon paneks üritusekorraldajate praegusele elule põntsu - siis ei saaks lauluväljaku kõrvale enam krusasid parkida.Lisaks muud hädad. Tartus näiteks ei saa enam 2019. aasta suve Metallica laadseid suurkontserte korraldada, sest ERMi ümbrus pikiti elumaju täis. Kontserdipaik ei mahu nende vahele ära, samuti hakkaksid elanikud võitlema valju heli vastu. Tartu lauluväljak on aga suurürituste (Metallicat nautis 60 000 fänni) tarvis liiga väike.Laulupeod vajavad tagalatVeel enam häirib uusarendus Eesti kõige vägevama kultuuriürituse ehk laulupeo korraldajaid.Eesti Laulu- ja Tantsupeo Sihtasutuse nõukogu liige Hirvo Surva ütleb otse, et näituseväljakule elumaju ehitada ei tohiks - toda maad vajab laulupeo tagala. Seal saab korraldada toitlustamist, puhvermaa aitab hajutada rahvahulki.„Meil tuleb rongkäiguga korraga 30 000 inimest lauluväljakule,“ kõneleb ta.Ekspressi käsutuses on ühes PR-büroos lihvitud memo, kus hoiatatakse, et Eesti Näituste ruumide ja parkla kaotamise korral ei saa suurüritusi enam „logistiliselt mõistlikult ja kaasaegselt“ korraldada. „See tähendab nii osalejate kui publiku arvu vähendamist ehk sellise massi-rahvapeona, nagu oleme harjunud laulupidu kogema, see enam toimuda ei saaks. [---] Kui nelja aasta pärast toimuma pidanud noorte laulu- ja tantsupidu ja 2029. aasta üldlaulu- ja tantsupidu liidetakse 2028. aastal ajutiselt üheks sündmuseks, ei ole sellise mastaabiga üritust võimalik ilma tagalata korraldada.“Parim lahendus sellise musta stsenaariumi välistamiseks oleks see, kui riik ja/või linn ostaks arendajalt näituseväljaku aluse maa ning looks sinna avaliku vaba aja veetmise ala, mis ühendab lauluväljaku ja Maarjamäe memoriaali.Seetõttu ei tohiks linnavolikogu kiita heaks Pirita tee 28 ja Maarjaheina tee äärsete kruntide detailplaneeringut. Planeeringu olemasolu teeks maa pauhti kolm korda kallimaks.Metro Capitali tegevjuht Ain Kivisaar ei pea sellist juttu mõistuspäraseks. „Hoida seitse hektarit mereäärset maad parklana!“ muigab ta ja võrdleb, et sama hästi võinuks nõuda, et Viru Keskuse alune maa peab jääma busside ja marsruuttaksode parklaks, nagu oli nõukaajal.„Meil oleks tõsiselt hea meel, kui riik leiaks Tallinna lauluväljaku arendamiseks kümned miljonid eurod,“ teatab Kivisaar. „Kõigi maksumaksjate huvides loodan, et nende eest ei püüta osta Eesti Näituste plekist kaarhalle, et kasutada neid iga nelja aasta tagant laulupeo toitlustamiseks. Mõistlik oleks rajada kaasaegne infrastruktuur lauluväljaku enda 23 hektari suurusele krundile!“Kiire-kiire...Linna üldplaneeringus on Metro Capitali arendusala eraldatud ühiskondlike ja puhkeehitiste alaks.Tallinna linn keelas juba 1932. aastal elamute ehitamise Kadrioru ja Pirita vahele. Mereäärne ala oli ette nähtud parkmetsana, kuhu rajatakse lauluväljak, näituste väljak ja vabaõhumuuseum. Skansen jäi ehitamata, küll aga tehti Maarjamäele kangelaskalmistu.Uue detailplaneeringuga tahetakse Pirita tee 28 juhtotstarvet muuta segahoonestusalaks. See lubaks ehitada sinna elumaju.Vandeadvokaat Carri Ginter (Sorainen), kes osales koos kolleegi, endise peaprokuröri Norman Aasaga Tallinna linna korruptsioonitõrje strateegia loomisel, avaldas Ekspressiga suheldes imestust, kuidas kõnealune kinnisvaraarendus sai tänavu talvel ootamatu kiirenduse.Sotsist abilinnapea Madle Lippus lülitas Pirita tee 28 detailplaneeringu kiireloomulisena linnavalitsuse 25. jaanuari päevakorda ja sai seal kohe heakskiidu. Volikogu pidi asja arutama märtsi lõpus. See jäi aga ära, sest linnapea Mihhail Kõlvart palus viimasel minutil eelnõu päevakorrast maha võtta....aeglaneKui eelnevast võis jääda mulje, et tegemist on mustvalge juhtumiga, kus uusarendus on paha-paha, siis tegelikult ei ole see nii.Pirita tee 28 arenduse menetlemine ei käi linnutiivul. Seda iseloomustab hoopis venimine.Eesti Näituste peremees Igor Pihela pöördus juba 20 aastat(!) tagasi arhitekt Irina Raua poole mõttega näitused mere äärest minema kolida ning ehitada vabaks jäävale maatükile tornmajad, mis muudaks Tallinna kaldajoone sarnasemaks Miami või Monte Carloga. Raua büroo kavandas messikeskuse alale 364 korteriga kompleksi.Pihela idee ei istunud aga multimiljonäridele eesotsas IT-ettevõtja Priit Alamäe ning mööblitööstur Enn Veskimäega, kes elavad näituseplatsi ja Lasnamäe paenõlva vahel.Nende villad lasi Pihela sinna ehitada näituseeksponaatide nime all messi „Eesti ehitab“ raames.Seal on mõnus - kesklinn lähedal, aga vaikne ja turvaline. Vaid karu eksis kord sinna kanti ära.Ja nüüd teatas Pihela, et see idüll lõpeb.Aga ei-ei! Nii see ei lähe! Miljonärid hakkasid uusarendust takistama ning on suutnud seda teha survegruppide ja tippadvokaatide abil senimaani. Seda hoolimata asjaolust, et planeeritavate korterite arv on kahanenud 300 peale ning tornmajade asemel on kõige kõrgemad hooned kuue korrusega, enamik aga neljakorruselised.Piirkond sulgub või avaneb? Vastased on kaevanud kõige võimaliku peale. Kuni selleni, et arendus segab vaadet Lasnamäe paepangale ning nõuab puude maharaiumist.Madle Lippusele alluv linnaplaneerimise amet on neile kannatlikult vastanud, et arendus ei takista paekalda nägemist.„Pigem varjavad paekallast Maarjamäe tänava äärsed üksikelamud ja nende kruntidel kasvavad puud,“ näitasid ametnikud näpuga hoopis miljonäride endi kodudele.Maha võetavad puud on väheväärtuslikud. Nende asemele istutatakse 270 uut puud ja põõsast.Samuti ei päde jutt, et detailplaneeringu realiseerumisel kaoks ala ühiskondlik funktsioon, kuna elamumaa ei oleks enam avalikus kasutuses.Hoopis praegu on Eesti Näituste territoorium avalikkusele suletud. Arenduskava näeb ette, et uude elurajooni rajatakse lasteaed ning kõigile avatud puhkeala.„Olemasolevate eramute ja planeeritavate kortermajade vahele rajatakse ca 50 meetri laiune rohekoridor koos mänguväljakute ja mängualadega. See saab avalikuks alaks, mis ühendab lauluväljaku ala Maarjamäega. Mööda seda saab ka edaspidi suunata Laulupeo rongkäigu ringiga tagasi Pirita teele,“ lubab Ain Kivisaar Metro Capitalist.Ehk avalikult kasutatav ala mitte ei kahane, vaid hoopis suureneb.Lisaks rohelisus. Haljastus võtab uusarenduse alal enda alla 55,3 protsenti, mis on tavapärasest oluliselt rohkem.Metro Capitali partner (ehk üks peremehi) Mart Habakuk lisab, et Pirita tee 28 ja Lauluväljaku kinnistud ei ole isegi mitte naabrid. Nende vahele jääb veel üks 1,4 hektari suurune kinnistu.Linn arenebUusarenduse vastastel õnnestus viis aastat detailplaneeringu menetle-misel pidurit vajutada suuresti liikluse abiga. Pirita tee on niigi üle koormatud, ei ole vaja rohkem autosid!Linnavalitsus hoidiski planeeringut kinni jutuga, et enne tuleb valmis ehitada Reidi tee. Nüüd on see valmis.Ja Pihela ehitab uue messikeskuse Saue valda, mistõttu vanu näitusehalle ei lähe enam vaja. Seetõttu müüski ta kinnistu Metro Capitalile, kes on arendanud ka kõrval asuva lillepaviljoni ja luksusliku Meerhofi tornelamu.Näituste sulgemisega kahaneb liikluskoormus. Parkimiskohti ei ole enam 576, vaid 441.Jah, uusarendus muudab sealt kandi elu. Sagimist tekiks tõesti juurde, mis ei pruugi meeldida praegustele elanikele. Aga nagu teatas linnaplaneerimise amet: „Teise kinnisasja omanik ei saa üldjuhul takistada kinnisasja omanikku rajamast oma maale ehitisi ja neid kasutamast. Igal kinnisasjal on prioriteetsed tema omaniku huvid ja esmajärjekorras on just omanikul õigus oma huve oma kinnisasjal realiseerida.“Amet lisas ka, et „miljöö ja olemasoleva keskkonna säilimine iseenesest ei ole subjektiivsete õigustena kaitstavad väärtused. Tihe täisehitamine on läbi aastasadade olnud tavaline linlik ilming. Eluruumide rajamine hea juurdepääsetavusega kesklinna lähedusse koormab linna teedevõrku oluliselt vähem kui sama arvu elanike linna lähialadele elama asumine. Asustustiheduse suurendamise eesmärk vastab säästva arengu põhimõtetele.“Ka hirmul tihedast täis ehitamisest ei ole alust. Ala kujunev hoonestustihedus on 0,62. Kadrioru miljööväärtuslikul hoonestusalal on aga tavapärane lubatud hoonestustihedus 1.Eramaaga ei saa arvestadaKuid vastased ei peatu. Advokaat Ginter osutab, et näitusehalli lammutamisloa puhul selgus, et pole täpselt teada, kuidas kulgevad maa all torud ja kuidas säilib kõrvalkruntidel asuvate villade varustamine elektriga.Samuti on segane, kes ehitab lasteaia (Kivisaar: „Kui seda ei tee linn, siis ehitame meie arendajana!“) Jne. Teemasid jätkub. Kuid need on pisiasjad põhiküsimuse kõrval - kas elumaju võib näitusehallide asemele ehitada või mitte.Paar asja veel. Mullu detsembris võitis lauluväljaku ruumilise lahenduse ideekonkursi 3+1 büroo arhitektide ning Lootusprojekt töö „Kiigele“. Seal prooviti viia esinejate toitlustusala Tiigi värava juurde ja lauluväljakule rajatakse majandushoone koos 148kohalise maa-aluse parklaga.Laulupeo korraldajate kutsel tutvusid nüüd võidutöö autorite sekka kuuluvad Anne Vingisar ja Hanna-Liisa Mõtus peo korraldusega, käisid muu hulgas esinejatega suppi söömas ning nägid oma silmaga, et mõned asjad tasub ringi teha.„Saime aru, et lauluväljaku ala on tõesti kitsas ning vajaks teenindus- ja hajumisruumi juurde, laulupeoliste toitlustuse toomine oma kinnistule aga vähendaks seda oluliselt. Esinejate toitlustamine võiks jääda kinnistult välja, nagu on seni olnud. Oleme paindlikud arendama visiooni edasi vastavalt laulupeo ja lauluväljaku vajadustele,“ ütleb Vingisar.Pirita tee 28 kinnistule laienemisest ja selle kasutamisest ei ole võidutöös juttu, sest seda ei olnud ette nähtud. Põhjus on lihtne - mitte keegi ei saa midagi planeerida võõrale maale. Pirita tee 28 kuulub Metro Capitalile.Vingisari sõnul ei näe visioon ette ka lauluväljaku olulist laienemist kesklinna pool asuvasse Fahle parki, kuna see on paljuski kaitse all.Kontserdikorraldaja Eva Palm räägib, et välismaal ei saa sageli veoautod kontserdipaikade kõrval parkida, sest seal pole ruumi. Üritused toimuvad seal ikkagi, kuid masinad seisavad kusagil kaugemal. Elu on lihtsalt ebamugavam.„Ma näen tunneli lõpus valgust,“ kinnitab Ain Kivisaar Metro Capitalist ja viitab tõigale, et lauluväljakul on kasutamata maad „küll ja küll“.Tallinna linnaisadel on, mille üle enne planeeringu üle otsustamist mõelda.Plusse ja miinuseid leidub nii uute elumajade keelamisel kui lubamisel."Miljonärid hakkasid uusarendust takistama ning on suutnud seda teha survegruppide ja tippadvokaatide abil seniajani."TÜLIÕUN: Visioon Pirita tee 28 tulevikust. Keskel planeeritavad elumajad, vasakul villad, mille omanikele ei meeldi uusarendus. Taamal lauluväljak. Eskiis Metro Capital MASKIS LAULJA: Abel Makkonen Tesfaye, kelle tuleva nädala Tallinna kontsert on välja müüdud. Siin tema esinemine möödunud nädalal Pariisis. Foto AFP Scanpix IDEE: Tallinna Lauluväljaku ruumilise lahenduse ideekonkursi võidutöö „Kiigele“, mille tegid arhitektuuribürood 3+1 ning Lootusprojekt. Võistlusel ei arvestatud võimalusega tarvitada Pirita tee 28 ala. Eskiis 3+1, Lootusprojekt Foto Ilmar Saabas ARENDAJA: Mart Habakuk, kes kavatseb muu hulgas ehitada EBSi hoovile pilvelõhkuja.SELLE SUVE SUURIM KONTSERT: Piletilevi loendas, et noorte laulupeo ajal 2. juulil sisenes lauluväljakule 51 396 pileti ostnud inimest. Kas ka tulevikus saab midagi nii võimast nautida? Foto Kaupo Kalda   Laulu- ja Tantsupeo SASulev Vedler


Uus tase kinnisvarasõjas. Hirmujutt, kuidas uusarendus hävitab suure publikuga laulupeodKäputäis miljonäre ja aktiviste on sõdinud aastaid Tallinna Pirita tee äärde planeeritava uue elurajooni vastu. Nüüd lõid nad letti uue kaardi: arendus nurjab laulupidude ja muude suurürituste korraldamise!
Pühapäeval astub lauluväljakul üles Briti elektroduo Depeche Mode.
Nädal hiljem, laupäeval on Kanada staari Weekndi kord. Piletid on ammu läbi müüdud. Tegemist on Eesti selle suve menukaima kontserdiga noorte laulupeo järel.
Lauluväljakule kogenenud rahvahulkadel pole aga aimugi, mis toimub suurürituste ajal kõrvalasuval Eesti Näituste krundil.
Kontserdikorraldaja Eva Palm (Live Nation) räägib, et seal pargib kümneid, mõnikord lausa sadakond suurt veoautot. Nendega tuuakse kohale esinemiseks tarvilik varustus. Tehnika lahtivõtmine algab kohe pärast kontserti, sest rekad peavad kraami kiiresti järgmisse esinemispaika toimetama.
Otse lauluväljaku kõrval paiknev mahukas parkla on selliselt esinejatele erakordselt hüva lahendus.
Eva Palm pelgab, et säärast mugavat elu ei ole enam kauaks. Kinnisvaraarenduse ettevõte Metro Capital kavatseb näitusepaviljonide asemele ehitada 300 korteriga elurajooni.
Koht on erakordselt magus. Elada mere ääres kesklinna lähedal ja veel imekaunis kohas kuulub paljude inimeste unistuste sekka.
Uus elurajoon paneks üritusekorraldajate praegusele elule põntsu – siis ei saaks lauluväljaku kõrvale enam krusasid parkida.
Lisaks muud hädad. Tartus näiteks ei saa enam 2019. aasta suve Metallica laadseid suurkontserte korraldada, sest ERMi ümbrus pikiti elumaju täis. Kontserdipaik ei mahu nende vahele ära, samuti hakkaksid elanikud võitlema valju heli vastu. Tartu lauluväljak on aga suurürituste (Metallicat nautis 60 000 fänni) tarvis liiga väike.
Veel enam häirib uusarendus Eesti kõige vägevama kultuuriürituse ehk laulupeo korraldajaid.
Eesti Laulu- ja Tantsupeo Sihtasutuse nõukogu liige Hirvo Surva ütleb otse, et näituseväljakule elumaju ehitada ei tohiks – toda maad vajab laulupeo tagala. Seal saab korraldada toitlustamist, puhvermaa aitab hajutada rahvahulki. „Meil tuleb rongkäiguga korraga 30 000 inimest lauluväljakule,“ kõneleb ta.
Ekspressi käsutuses on ühes PR-büroos lihvitud memo, kus hoiatatakse, et Eesti Näituste ruumide ja parkla kaotamise korral ei saa suurüritusi enam „logistiliselt mõistlikult ja kaasaegselt“ korraldada. „See tähendab nii osalejate kui publiku arvu vähendamist ehk sellise massi-rahvapeona, nagu oleme harjunud laulupidu kogema, see enam toimuda ei saaks. [---] Kui nelja aasta pärast toimuma pidanud noorte laulu- ja tantsupidu ja 2029. aasta üldlaulu- ja tantsupidu liidetakse 2028. aastal ajutiselt üheks sündmuseks, ei ole sellise mastaabiga üritust võimalik ilma tagalata korraldada.“
Parim lahendus sellise musta stsenaariumi välistamiseks oleks see, kui riik ja/või linn ostaks arendajalt näituseväljaku aluse maa ning looks sinna avaliku vaba aja veetmise ala, mis ühendab lauluväljaku ja Maarjamäe memoriaali.
Metro Capitali tegevjuht Ain Kivisaar võrdleb, et sama hästi võinuks nõuda, et Viru Keskuse alune pidanuks jääma busside ja marsruuttaksode parklaks.
Seetõttu ei tohiks linnavolikogu kiita heaks Pirita tee 28 ja Maarjaheina tee äärsete kruntide detailplaneeringut. Planeeringu olemasolu teeks maa pauhti kolm korda kallimaks.
Metro Capitali tegevjuht Ain Kivisaar ei pea sellist juttu mõistuspäraseks. „Hoida seitse hektarit mereäärset maad parklana!“ muigab ta ja võrdleb, et sama hästi võinuks nõuda, et Viru Keskuse alune maa peab jääma busside ja marsruuttaksode parklaks, nagu oli nõukaajal.
„Meil oleks tõsiselt hea meel, kui riik leiaks Tallinna lauluväljaku arendamiseks kümned miljonid eurod,“ teatab Kivisaar. „Kõigi maksumaksjate huvides loodan, et nende eest ei püüta osta Eesti Näituste plekist kaarhalle, et kasutada neid iga nelja aasta tagant laulupeo toitlustamiseks. Mõistlik oleks rajada kaasaegne infrastruktuur lauluväljaku enda 23 hektari suurusele krundile!“
Linna üldplaneeringus on Metro Capitali arendusala eraldatud ühiskondlike ja puhkeehitiste alaks.
Tallinna linn keelas juba 1932. aastal elamute ehitamise Kadrioru ja Pirita vahele. Mereäärne ala oli ette nähtud parkmetsana, kuhu rajatakse lauluväljak, näituste väljak ja vabaõhumuuseum. Skansen jäi ehitamata, küll aga tehti Maarjamäele kangelaskalmistu.
Uue detailplaneeringuga tahetakse Pirita tee 28 juhtotstarvet muuta segahoonestusalaks. See lubaks ehitada sinna elumaju.
Vandeadvokaat Carri Ginter (Sorainen), kes osales koos kolleegi, endise peaprokuröri Norman Aasaga Tallinna linna korruptsioonitõrje strateegia loomisel, avaldas Ekspressiga suheldes imestust, kuidas kõnealune kinnisvaraarendus sai tänavu talvel ootamatu kiirenduse.
Sotsist abilinnapea Madle Lippus lülitas Pirita tee 28 detailplaneeringu kiireloomulisena linnavalitsuse 25. jaanuari päevakorda ja sai seal kohe heakskiidu. Volikogu pidi asja arutama märtsi lõpus. See jäi aga ära, sest linnapea Mihhail Kõlvart palus viimasel minutil eelnõu päevakorrast maha võtta.
Kui eelnevast võis jääda mulje, et tegemist on mustvalge juhtumiga, kus uusarendus on paha-paha, siis tegelikult ei ole see nii.
Pirita tee 28 arenduse menetlemine ei käi linnutiivul. Seda iseloomustab hoopis venimine.
Eesti Näituste peremees Igor Pihela pöördus juba 20 aastat(!) tagasi arhitekt Irina Raua poole mõttega näitused mere äärest minema kolida ning ehitada vabaks jäävale maatükile tornmajad, mis muudaks Tallinna kaldajoone sarnasemaks Miami või Monte Carloga. Raua büroo kavandas messikeskuse alale 364 korteriga kompleksi.
Miljonärid hakkasid uusarendust takistama ning on suutnud seda teha survegruppide ja tippadvokaatide abil seniajani.
Pihela idee ei istunud aga multimiljonäridele eesotsas IT-ettevõtja Priit Alamäe ning mööblitööstur Enn Veskimäega, kes elavad näituseplatsi ja Lasnamäe paenõlva vahel. Nende villad lasi Pihela sinna ehitada näituseeksponaatide nime all messi „Eesti ehitab“ raames.
Seal on mõnus – kesklinn lähedal, aga vaikne ja turvaline. Vaid karu eksis kord sinna kanti ära.
Ja nüüd teatas Pihela, et see idüll lõpeb.
Aga ei-ei! Nii see ei lähe! Miljonärid hakkasid uusarendust takistama ning on suutnud seda teha survegruppide ja tippadvokaatide abil senimaani.
Seda hoolimata asjaolust, et planeeritavate korterite arv on kahanenud 300 peale ning tornmajade asemel on kõige kõrgemad hooned kuue korrusega, enamik aga neljakorruselised.
Vastased on kaevanud kõige võimaliku peale. Kuni selleni, et arendus segab vaadet Lasnamäe paepangale ning nõuab puude maharaiumist.
Madle Lippusele alluv linnaplaneerimise amet on neile kannatlikult vastanud, et arendus ei takista paekalda nägemist. „Pigem varjavad paekallast Maarjamäe tänava äärsed üksikelamud ja nende kruntidel kasvavad puud,“ näitasid ametnikud näpuga hoopis miljonäride endi kodudele.
Maha võetavad puud on väheväärtuslikud. Nende asemele istutatakse 270 uut puud ja põõsast.
Samuti ei päde jutt, et detailplaneeringu realiseerumisel kaoks ala ühiskondlik funktsioon, kuna elamumaa ei oleks enam avalikus kasutuses.
Hoopis praegu on Eesti Näituste territoorium avalikkusele suletud. Arenduskava näeb ette, et uude elurajooni rajatakse lasteaed ning kõigile avatud puhkeala. „Olemasolevate eramute ja planeeritavate kortermajade vahele rajatakse ca 50 meetri laiune rohekoridor koos mänguväljakute ja mängualadega. See saab avalikuks alaks, mis ühendab lauluväljaku ala Maarjamäega. Mööda seda saab ka edaspidi suunata Laulupeo rongkäigu ringiga tagasi Pirita teele,“ lubab Ain Kivisaar Metro Capitalist.
Ehk avalikult kasutatav ala mitte ei kahane, vaid hoopis suureneb.
Lisaks rohelisus. Haljastus võtab uusarenduse alal enda alla 55,3 protsenti ehk tavapärasest oluliselt rohkem.
Metro Capitali partner (ehk üks peremehi) Mart Habakuk lisab, et Pirita tee 28 ja Lauluväljaku kinnistud ei ole isegi mitte naabrid. Nende vahele jääb veel üks 1,4 hektari suurune kinnistu.
Uusarenduse vastastel õnnestus viis aastat detailplaneeringu menetlemisel pidurit vajutada suuresti liikluse abiga. Pirita tee on niigi üle koormatud, ei ole vaja rohkem autosid!
Linnavalitsus hoidiski planeeringut kinni jutuga, et enne tuleb valmis ehitada Reidi tee. Nüüd on see valmis.
Ja Pihela ehitab uue messikeskuse Saue valda, mistõttu vanu näitusehalle ei lähe enam vaja. Seetõttu müüski ta kinnistu Metro Capitalile, kes on arendanud ka kõrval asuva lillepaviljoni ja luksusliku Meerhofi tornelamu.
Näituste sulgemisega kahaneb liikluskoormus. Parkimiskohti ei ole enam 576, vaid 441.
Jah, uusarendus muudab sealt kandi elu. Sagimist tekiks tõesti juurde, mis ei pruugi meeldida praegustele elanikele. Aga nagu teatas linnaplaneerimise amet: „Teise kinnisasja omanik ei saa üldjuhul takistada kinnisasja omanikku rajamast oma maale ehitisi ja neid kasutamast. Igal kinnisasjal on prioriteetsed tema omaniku huvid ja esmajärjekorras on just omanikul õigus oma huve oma kinnisasjal realiseerida.“
Amet lisas ka, et „miljöö ja olemasoleva keskkonna säilimine iseenesest ei ole subjektiivsete õigustena kaitstavad väärtused. Tihe täisehitamine on läbi aastasadade olnud tavaline linlik ilming. Eluruumide rajamine hea juurdepääsetavusega kesklinna lähedusse koormab linna teedevõrku oluliselt vähem kui sama arvu elanike linna lähialadele elama asumine. Asustustiheduse suurendamise eesmärk vastab säästva arengu põhimõtetele.“
Ka hirmul tihedast täis ehitamisest ei ole alust. Ala kujunev hoonestustihedus on 0,62. Kadrioru miljööväärtuslikul hoonestusalal on aga tavapärane lubatud hoonestustihedus 1.
Kuid vastased ei peatu. Advokaat Ginter osutab, et näitusehalli lammutamisloa puhul selgus, et pole täpselt teada, kuidas kulgevad maa all torud ja kuidas säilib kõrvalkruntidel asuvate villade varustamine elektriga.
Samuti on segane, kes ehitab lasteaia (Kivisaar: „Kui seda ei tee linn, siis ehitame meie arendajana!“) Jne. Teemasid jätkub. Kuid need on pisiasjad põhiküsimuse kõrval – kas elumaju võib näitusehallide asemele ehitada või mitte.
Paar asja veel. Mullu detsembris võitis lauluväljaku ruumilise lahenduse ideekonkursi 3+1 büroo arhitektide ning Lootusprojekt töö „Kiigele“. Seal prooviti viia esinejate toitlustusala Tiigi värava juurde ja lauluväljakule rajatakse majandushoone koos 148kohalise maa-aluse parklaga.
Laulupeo korraldajate kutsel tutvusid nüüd võidutöö autorite sekka kuuluvad Anne Vingisar ja Hanna-Liisa Mõtus peo korraldusega, käisid muu hulgas esinejatega suppi söömas ning nägid oma silmaga, et mõned asjad tasub ringi teha. „Saime aru, et lauluväljaku ala on tõesti kitsas ning vajaks teenindus- ja hajumisruumi juurde, laulupeoliste toitlustuse toomine oma kinnistule aga vähendaks seda oluliselt. Esinejate toitlustamine võiks jääda kinnistult välja nagu on seni olnud. Oleme paindlikud arendama visiooni edasi vastavalt laulupeo ja lauluväljaku vajadustele,“ ütleb Vingisar.
Pirita tee 28 kinnistule laienemisest ja selle kasutamisest ei ole võidutöös juttu, sest seda ei olnud ette nähtud. Põhjus on lihtne – mitte keegi ei saa midagi planeerida võõrale maale. Pirita tee 28 kuulub Metro Capitalile.
Vingisari sõnul ei näe visioon ette ka lauluväljaku olulist laienemist kesklinna pool asuvasse Fahle parki, sest see on paljuski kaitse all.
Kontserdikorraldaja Eva Palm räägib, et välismaal ei saa sageli veoautod kontserdipaikade kõrval parkida, sest seal pole ruumi. Üritused toimuvad seal ikkagi, kuid masinad seisavad kusagil kaugemal. Elu on lihtsalt ebamugavam.
„Ma näen tunneli lõpus valgust,“ kinnitab Ain Kivisaar Metro Capitalist ja viitab tõigale, et lauluväljakul on kasutamata maad „küll ja küll“.
Tallinna linnaisadel on, mille üle enne planeeringu üle otsustamist mõelda. Plusse ja miinuseid leidub nii uute elumajade keelamisel kui lubamisel.


Perearst Karmen Jollerit kasutati taas libareklaamis: see asi kipub juba ohtlikuks minema!Terviseamet rõhutab, et igal juhul tasub veebis oste sooritades eelistada tuntud apteegikettide lehekülgi. «Kui lubatakse ühe tableti abil kõikidest senistest tervisemuredest priiks saada, siis on see üsna selge ohumärk!» Aasta alguses kirjutas Postimees, et Kivimäe perearstikeskuse perearst Karmen Joller ja Tõstamaa perearstikeskuse perearst Madis Veskimägi avastasid ühel päeval, et nad on pandud oma nime ja näoga reklaamima kahtlase väärtusega ravimit.
Ka Joller tegi kohe oma Facebooki lehele postituse ja hoiatas, et tegemist on pettusega ja selliseid reklaame ei tasu uskuda. «Ma ei oska öelda, kes selle reklaami taga on. Võib-olla teavad seda inimesed, kes on neilt midagi ostnud – kellelegi tuleb ju ülekanne teha. Ma võtsin ühendust veebikonstaabliga ja andsin sellest teada,» sõnas Joller toona väljaandele.
Nüüd on tuntud perearst aga taas identiteedivarguse ohvriks langenud. Naise nime ja näoga reklaamitakse salapärast ravimit, mis asendaks justkui vererõhuravimeid.

«See asi kipub juba ohtlikuks minema!»

«Annan teada, et kui arst on Sulle määranud vererõhuravimi, siis jätka sellega kindlasti! toonitab Karmen Joller enda ühismeedias, jagades ringlevat libareklaami. «Kas politsei saaks reageerida? See asi kipub juba ohtlikuks minema! Kui inimesed selle libareklaami tulemusena ravi ära jätavad ja mingit sodi sisse söövad, on kindel, et tervis halveneb ja aja jooksul tekivad tüsistused,» märgib Joller.

Terviseameti meediasuhete nõunik Kirsi Pruudel tuletab meelde, et väärinfot sisaldavate postituste eemaldamiseks tuleb neist Facebookile teada anda «report» nupu kaudu. «Muul viisil neid hetkel eemaldada ei saa,» nentis Pruudel. Viimane tõi välja, et Terviseametil on plaanis peatselt võtta tööle veebinõunik, kelle töö on just sääraste juhtumitega tegeleda ja nende eest hoiatada.»
Pruudel tõi välja, et kui tuntud inimese nime ja pildi abil müüakse teenuseid või tooteid, mis võivad klienti ohustada või vastupidi – tegemist on lihtsalt kavala skeemiga, mille eesmärk on hädalistelt raha välja petta, on Terviseametil võimalik omakorda hoiatada.

Kõrgendatud kriitikameel

«Kahjuks leidub internetis väärsoovitusi või tervisealast valeinfot üsna palju ja lugejad peaksid igasugu imeliste ravimite reklaamide suhtes säilitama kõrgendatud kriitikameele. Kui lubatakse ühe tableti abil kõikidest senistest tervisemuredest priiks saada, siis on see üsna selge ohumärk,» märgib Pruudel. Ta rõhutab, et igal juhul tasub veebis oste sooritades eelistada tuntud apteegikettide lehekülgi, sest luba interneti kaudu ravimeid müüa on Eestis vaid viiel apteegipidajal.
«Suurt tähelepanu tuleb pöörata ka veebilehe aadressile. Näiteks dr Jolleri pilti kasutav lehekülg imiteerib ühe Eesti ajalehe artiklit, kuid tegelikult on aadressireal hoopis teise lehekülje aadress, mitte selle ajalehe oma,» kutsub ta üles tähelepanelikkusele. «Terviseamet soovitab neist ohtudest rääkida ka oma eakatele vanematele, kes võiksid enne ostu sooritamist perearstilt või vähemalt oma lähedastelt nõu küsida.»

Käed jäävad lühikeseks

Politsei on varem kommenteerinud, et sääraste skeemide jäljed viivad sageli välismaale, mistõttu on nende tegijaid keeruline tuvastada. «Sellised skeemid käivad lainetena. Näiteks mõni aeg tagasi kasutati tuntud inimeste nimesid ja nägusid krüptorahasse investeerima meelitamiseks,» on kommenteerinud Pärnu politseijaoskonna väärtegude ja varavastaste kuritegude menetlusgrupi juht Reelika Kivi. Viimane märkis, et kui tegu on teise inimese maine kahjustamisega, on võimalik ka tsiviilkorras pöörduda kohtusse.
Ka tarbijakaitse ja tehnilise järelevalve ameti (TTJA) ettevõtluse osakonna reklaamiekspert Diana Lints on nentinud, et juhtudel, kus reklaami on teinud kolmanda riigi ettevõtja, jäävad nende käed paraku lühikeseks. «Reklaamiseaduse järgi ei tohi reklaamis ilma isiku eelneva kirjaliku nõusolekuta viidata isikule ega mis tahes viisil kasutada isikut, sealhulgas tema häält, kujutist või pildimaterjali tema kohta,» kinnitas ta.


Luminor hoiatab: suvel sagenevad reisipettusedTALLINN, 2. august, BNS - Luminori pettuste tõkestamise spetsialisti Veiko Kiige sõnul proovitakse petukõnedega üha enam õnne ka suvisel ajal, mil inimesed rohkem reisivad.
„Tavapäraselt viitab klassikalisele petukõnele just välismaine või ebatavalise algusega number, millelt kõne tuleb. Reisil olles või sinna peagi minnes ei pruugi see aga esimese hooga kahtlust äratada, kuna eeldatakse, et keegi võib helistada näiteks broneeritud majutuskohast või autorendifirmast. Sellist võimalust kasutavadki kelmid meelsasti ära,“ selgitas Kiik.
Aastaid on üks levinud petuskeeme olnud ka vastamata kõnede tegemine välismaa numbritelt, millele tagasi helistades võetakse helistajalt väga suurt tariifi. Levinud on ka kõned välismaa numbrilt, millele vastates kuuleb vaikust või kõne katkeb ning see sunnib inimesi võltsnumbrile tagasi helistama. Reisimise tipphooajal kasutatakse ka nende skeemide puhul ära seda, et inimesed on altimad vastama välismaalt tulevatele kõnedele.
Lisaks tuleb Kiige sõnul tuleb meeles pidada rusikareeglit, et ükski tõsiseltvõetav teenusepakkuja ei küsi kliendilt telefoni teel pangakaardi andmeid või juurdepääsu tema pangakontole. Seda teevad vaid petturid, kes üritavad inimesi mõjusate argumentide ja põhjendustega segadusse ajada. „Kiire reageerimise ja pangakonto sisselogimisandmete avaldamise korral lubatakse kõnes viidatud probleemid lahendada. Kinnitatakse, et see on ainus võimalus, et hiljem ei kaasneks välja mõeldud negatiivset tagajärge. See kõik on ilmselge lõks,“ lisas Kiik.
Põhjuseid, mille põhjal petturid võimalikud ohvrid välja valivad, on pettuste ennetamise spetsialisti sõnul erinevaid. Sageli proovitakse juhuslikult õnne – kui tuhandest kõnest ka mõne puhul näkkab, siis on tulemus petturite jaoks positiivne.
Lisaks kelmide telefonikõnedele on levinud ka veebilehtede loomine, mis on kas väga sarnased mõne tuntuma reisibüroo või suure lennufirma omaga või siis teevad lihtsalt väga häid pakkumisi. Veebis reisi planeerides ja otsingumootoreid kasutades võib tõepoolest leida uskumatult häid võimalusi nii lennupiletite soetamiseks, hotellibroneeringuteks kui auto rentimiseks. „Siin kehtib see sama vana tõde, et kui miski tundub liiga hea, et olla tõsi, siis suure tõenäosusega see polegi tõsi,“ nentis Kiik.
Kiige sõnul tasub tundmatu, aga ülihäid pakkumisi tegeva reisiportaali leidmisel kindlasti ka selle nime guugeldada, et leida, mida selle kohta on varem kirjutatud. Hea abimeheks võib olla siin ka näiteks Tripadvisor, kus reisijad omavahel kogemusi jagavad. Tähelepanu tasub pöörata ka sellele, kas heldel reisivõimaluste pakkujal on reaalne aadress olemas ning kui on, siis miks mitte minna Google Street View abil vaatama, mis sellel aadressil päriselt asub. „Kui need sammud ei anna kindlust, et tegu on tõepoolest eksisteeriva reisiportaaliga, siis tasub kaaluda mõne tuntud ja tunnustatud reisiettevõtte valimist,“ ütles Kiik.
Otsingumootoritesse reisiteemalisi otsisõnu sisestades või sotsiaalmeediat sirvides võib ühel hetkel ette hüpata veel üks pettuseliik – mõne reisipaketi või lennupiletite loos, mida tegelikult muidugi ei eksisteeri. Selliste niiöelda loosimiste eesmärk on inimeste andmete kättesaamine. „Alati tuleb tähelepanelikult jälgida, kuhu ja mis andmeid ma enda kohta sisestan,“ rõhutas Kiik. „Samuti mõelda, milles osalemist mulle õigupoolest praegu pakutakse, küsida endalt, kas see on tõsiseltvõetav ja usutav pakkumine.“
Mõtlemine enne tegutsemist ja tähelepanelik suhtumine tundmatute ettevõtete poolt tehtud üliheadesse reisipakkumistesse ongi peamine võti, kuidas rahalist kahju vältida. Teistes riikides tegutsevaid kelme on raske peatada, samuti on keeruline saada tagasi petturitele juba kaotatud raha. Pettuse ohvriks langedes ja selle tõttu raha kaotanuna tuleks siiski viivitamatult võtta ühendust nii panga kui ka politseiga.
Näiteid enim levinud petuskeemide kohta ning nõuandeid, kuidas nendes olukordades käituda, leiate Luminori vastavalt teemalehelt.
Tallinna toimetus, +372 610 8832, sise@bns.ee
Baltic News Service


Politsei hoiatab: suvel sagenevad reisipettusedPolitsei andmetel on Eesti inimesed selle aasta algusest kaotanud kelmidele üle 3,1 miljoni euro, kusjuures enim petetakse raha välja petukõnede ning investeerimisega seotud pettuste kaudu. Luminori pettuste tõkestamise spetsialisti Veiko Kiige sõnul proovitakse petukõnedega üha enam õnne ka suvisel ajal, mil inimesed rohkem reisivad.«Tavapäraselt viitab klassikalisele petukõnele just välismaine või ebatavalise algusega number, millelt kõne tuleb. Reisil olles või sinna peagi minnes ei pruugi see aga esimese hooga kahtlust äratada, kuna eeldatakse, et keegi võib helistada näiteks broneeritud majutuskohast või autorendifirmast. Sellist võimalust kasutavadki kelmid meelsasti ära,» selgitas Kiik.
Aastaid on üks levinud petuskeeme olnud ka vastamata kõnede tegemine välismaa numbritelt, millele tagasi helistades võetakse helistajalt väga suurt tariifi. Levinud on ka kõned välismaa numbrilt, millele vastates kuuleb vaikust või kõne katkeb ning see sunnib inimesi võltsnumbrile tagasi helistama. Reisimise tipphooajal kasutatakse ka nende skeemide puhul ära seda, et inimesed on altimad vastama välismaalt tulevatele kõnedele.
Lisaks tuleb Kiige sõnul tuleb meeles pidada rusikareeglit, et ükski tõsiseltvõetav teenusepakkuja ei küsi kliendilt telefoni teel pangakaardi andmeid või juurdepääsu tema pangakontole. Seda teevad vaid petturid, kes üritavad inimesi mõjusate argumentide ja põhjendustega segadusse ajada. «Kiire reageerimise ja pangakonto sisselogimisandmete avaldamise korral lubatakse kõnes viidatud probleemid lahendada. Kinnitatakse, et see on ainus võimalus, et hiljem ei kaasneks välja mõeldud negatiivset tagajärge. See kõik on ilmselge lõks,» lisas Kiik.
Põhjuseid, mille põhjal petturid võimalikud ohvrid välja valivad, on pettuste ennetamise spetsialisti sõnul erinevaid. Sageli proovitakse juhuslikult õnne – kui tuhandest kõnest ka mõne puhul näkkab, siis on tulemus petturite jaoks positiivne.

Petised loovad libalehed, kus «sooduspakkumisi» levitada

Lisaks kelmide telefonikõnedele on levinud ka veebilehtede loomine, mis on kas väga sarnased mõne tuntuma reisibüroo või suure lennufirma omaga või siis teevad lihtsalt väga häid pakkumisi.
Veebis reisi planeerides ja otsingumootoreid kasutades võib tõepoolest leida uskumatult häid võimalusi nii lennupiletite soetamiseks, hotellibroneeringuteks kui auto rentimiseks. «Siin kehtib see sama vana tõde, et kui miski tundub liiga hea, et olla tõsi, siis suure tõenäosusega see polegi tõsi,» nentis Kiik.
Kiige sõnul tasub tundmatu, aga ülihäid pakkumisi tegeva reisiportaali leidmisel kindlasti ka selle nime guugeldada, et leida, mida selle kohta on varem kirjutatud. Hea abimeheks võib olla siin ka näiteks Tripadvisor, kus reisijad omavahel kogemusi jagavad. Tähelepanu tasub pöörata ka sellele, kas heldel reisivõimaluste pakkujal on reaalne aadress olemas ning kui on, siis miks mitte minna Google Street View abil vaatama, mis sellel aadressil päriselt asub. «Kui need sammud ei anna kindlust, et tegu on tõepoolest eksisteeriva reisiportaaliga, siis tasub kaaluda mõne tuntud ja tunnustatud reisiettevõtte valimist,» ütles Kiik.
Otsingumootoritesse reisiteemalisi otsisõnu sisestades või sotsiaalmeediat sirvides võib ühel hetkel ette hüpata veel üks pettuseliik – mõne reisipaketi või lennupiletite loos, mida tegelikult muidugi ei eksisteeri. Selliste n-ö loosimiste eesmärk on inimeste andmete kättesaamine. «Alati tuleb tähelepanelikult jälgida, kuhu ja mis andmeid ma enda kohta sisestan,» rõhutas Kiik. «Samuti mõelda, milles osalemist mulle õigupoolest praegu pakutakse, küsida endalt, kas see on tõsiseltvõetav ja usutav pakkumine.»
Mõtlemine enne tegutsemist ja tähelepanelik suhtumine tundmatute ettevõtete poolt tehtud üliheadesse reisipakkumistesse ongi peamine võti, kuidas rahalist kahju vältida. Teistes riikides tegutsevaid kelme on raske peatada, samuti on keeruline saada tagasi petturitele juba kaotatud raha. Pettuse ohvriks langedes ja selle tõttu raha kaotanuna tuleks siiski viivitamatult võtta ühendust nii panga kui ka politseiga.
Näiteid enim levinud petuskeemide kohta ning nõuandeid, kuidas nendes olukordades käituda, leiate Luminori vastavalt teemalehelt.


Igor Gretski: Mida Ukraina Vilniuses saavutasKahtlemata oleks kutse NATOsse olnud Ukraina lõimumisel Euro-Atlandi ruumiga üks ülitähtsatest sammudest. Ent tõigal, et kutset ei tulnud, ei tohiks lasta varjutada otsuseid, mis Vilniuses vastu võeti — Ukraina liigub pisitasa oma sihile lähemale.
Relvatarnete suurenemine
Relvaarsenali ja laskemoona varude täiendamine on olnud sissetungi algusest saati Ukraina jaoks äärmiselt vajalik. „Relvad, relvad ja veel kord relvad“ – nii kirjeldas presidendi nõunik Mõhhailo Podoljak 2022. aasta detsembris USA visiidi ajal üht president Zelenskõi eesmärkidest. Need sõnad on asjakohased praegugi. Vilniuse tippkohtumise eelõhtul ütles rahvusliku julgeoleku- ja kaitsenõukogu sekretär Oleksi Danilov, et Ukraina vajab „märkimisväärselt rohkem relvi“.
Vilniuses sai Kiiev mõne väga hea uudise. Hoolimata tõsiasjast, et ametlikult ei tarni NATO Ukrainale surmavaid relvi (seda teevad liitlased ja partnerid Ramsteini kontaktgrupi raames), valmistasid paljud liikmesriigid enne tippkohtumist ette täiendavaid abipakette. Ukraina kaitseminister Oleksi Reznikov hindas sellise sõjalise abi kogumahuks 1,5 miljardit eurot. Peale selle oli mõnes väga prioriteetses valdkonnas näha märgatavat edasiminekut: Prantsusmaa annab Ukrainale kaugmaa tiibrakette ning Hollandi ja Taani juhitud 11 riigist koosnev koalitsioon koolitab Ukraina piloodid lendama F-16 hävitajatega.
NATO liikmesriigid on möödunud kuude jooksul juba suurendanud investeeringuid sõjatööstusse, et laskemoona ja soomukite tootmisele hoogu juurde anda. Seega on liitlaste relvatarned Ukrainale – ja vastavad lubadused – ühelt poolt kasvanud ja teiselt poolt muutunud süsteemsemaks. Vilniuses mainis Saksamaa kaitseminister Boris Pistorius, et tippkohtumisele eelnenud nädalal esitas föderaalvalitsus Bundestagile sama palju hankelepinguid kui viimase 10 kuu jooksul.
MBDA poolt toodetud pikamaarakett Storm Shadow/SCALP 54. Pariisi rahvusvahelisel lennunäitusel Le Bourget’ lennuväljal, 20. juunil 2023. Foto: REUTERS/Scanpix
Julgeolekutagatiste positiivne dünaamika
Täieulatusliku sissetungi esimestest päevadest saadik on Ukraina juhid otsinud formaati, mis põhimõtteliselt erineks kurikuulsa Budapesti memorandumi omast. 2022. aasta mais moodustati Jermaki ja Rasmusseni käe all asjatundjatest töörühm, millele anti ülesanne töötada välja rahvusvahelised julgeolekugarantiid. Kolme kuuga sai töörühm valmis Kiievi julgeolekuleppe, milles pakuti välja hulk erinevaid poliitilisi ja õiguslikke lubadusi. See raamdokument lähtus arusaamast, et riikidest moodustatud ühiskogum tugevdab kahepoolsetel alustel Ukraina kaitsevõimet, et see suudaks tulevikus vastu seista kõikvõimalikele sõjalistele rünnakutele. Väljapakutud julgeolekutagatiste hulka kuulusid moodsate relvade tarned, luureandmete vahetus, personali väljaõpe ning toetus Ukraina sõjatööstuskompleksi taastamisele – see tähendab sarnast toetust sellele, mida USA pakub Iisraelile.
Vilniuses hakkasid Kiievi julgeolekuleppe tingimused viimaks ometi teoks saama.
Iisraeli mudeliga võrreldes on Kiievi julgeolekuleppes aga mitu tähtsat erinevust. Esiteks rõhutatakse dokumendis Ukraina julgeoleku ja kogu Euro-Atlandi piirkonna stabiilsuse vastastikust sõltuvust. Teiseks eeldatakse, et Ukraina jätkab riigivalitsemise paremaks muutmist ja võitlust korruptsiooniga. Kolmandaks ei kujuta Jermaki ja Rasmusseni töörühma kirjeldatud julgeolekutagatised endast mitte ainult lõppeesmärki, vaid ka vaheetappi, mille Ukraina teeb läbi liikudes NATO poole.
Vilniuses hakkasid Kiievi julgeolekuleppe tingimused viimaks ometi teoks saama. G7 riikide juhid alustasid Ukrainaga läbirääkimisi, et vormistada ära kahepoolsed julgeolekusuhted sellisel kujul, nagu need Jermaki ja Rasmusseni töörühma poolt välja pakuti. Peale selle andis NATO heakskiidu mitmeaastasele toetusprogrammile, et aidata Ukraina sõjandussektoril üle minna NATO standarditele, mis on kooskõlas Kiievi julgeolekuleppes ette nähtud sihtide ja ülesannetega. Tippkohtumise päevakorras pidas Ukraina valitsus kõige prioriteetsemaks just selle programmi vastuvõtmist.
Kujutis Vilniuse linnaliinibussil: “Ukraina ootab F-16 lahingulennukeid”. Foto: ZUMA Press Wire/Scanpix
Poliitilise dialoogi uuendatud formaat
Suurim tippkohtumisega seonduv küsimus oli, kas liikmesriigid suudavad kokku leppida Ukraina kutsumises NATOsse. Kutse oleks tugevdanud Kiievi poliitilist seljatagust, sest oleks saatnud Putinile selge sõnumi, et Ukraina ei kuulu enam „halli tsooni“. Eelkõige on säärast lähenemist juba ammu propageerinud riigid, kes kuuluvad Bukarest 9 (B9) formaati, nende hulgas Baltimaad.
Siiski ei olnud kõik NATO liikmesriigid valmis niisugust poliitilist otsusekindlust üles näitama. Nimelt on Saksamaa ja USA hoidunud sammudest, mis viitaksid Ukraina toetamisele sellises ulatuses, mida oleks nende kodus poliitilise spektri mõttes isolatsionistide poolel peetud ülemääraseks. Näiteks tunnistas Saksamaa kaitseminister avameelselt, et teda on teinud murelikuks parempoolse radikaalse partei – Alternatiiv Saksamaale (AfD) – populaarsuse märgatav tõus, kuna see erakond on vastu kaitsekulutuste tõstmisele ja Ukrainale antava abi suurendamisele.
G7 ühisdeklaratsioon ajas minema Vilniuse kohal hõljunud „Bukaresti kummituse“.
Nii koostatigi kõigi asjaosalisi rahuldav lõppdokument, mis küll pakkus 2008. aasta Bukaresti tippkohtumise deklaratsioonist märksa rohkem kindlust, aga millest jäi välja selgesõnaline lubadus, et Ukraina kutsutakse NATOsse. Seega oli Vilniuse tippkohtumise tulemuseks hulk poliitilisi otsuseid. Poliitilist dialoogi uuendati, nii et seda hakatakse pidama NATO-Ukraina nõukogu tasemel, ja Ukrainale kinnitati, et ta saab võimaluse NATOga liituda, ilma et tal tuleks täita liikmesuse tegevuskava.
Kõige olulisemaks tulemuseks võib aga vahest pidada Ukraina toetamise ühisdeklaratsiooni, mille G7 riigid Vilniuses vastu võtsid. Selles dokumendis mitte ainult ei järgita põhimõtteliselt Jermaki ja Rasmusseni töörühma soovitusi, vaid ka tunnistatakse üldse esimest korda, et „Ukraina julgeolek moodustab lahutamatu osa Euro-Atlandi piirkonna julgeolekust“. Niisugune avaldus kinnitab sisuliselt ühist seisukohta, mida pooldavad B9 riigid, kes on ka kõige häälekamad Ukraina NATO-liikmesuse toetajad. Seda saab vaevalt liialduseks pidada kui öelda, et G7 ühisdeklaratsioon ajas minema Vilniuse kohal hõljunud „Bukaresti kummituse“.
****
Ukraina välisminister Dmõtro Kuleba käis mitme kuu eest välja mõtte, et kui Vilniuse tippkohtumisega õnnestub Ukraina tuua NATO-le märgatavalt lähemale, on juba seegi omaette saavutus. Kui seda niimoodi vaadata, siis oli tippkohtumine tõesti edukas. Praegu näib Ukraina tulevik Euro-Atlandi kogukonnas palju kindlam kui 15 aasta eest. Kunagi varem ei ole NATO liikmesriigid niivõrd tugevasti toetanud seda, et Ukraina lõpuks liitub alliansiga. Selles kontekstis astuti Vilniuse tippkohtumisega samm Euroopas uue julgeolekusüsteemi loomise suunas – säärase süsteemi suunas, kus NATO idaserva kaitseb Barentsi merest Aasovi mereni ulatuv terasmüür, millest Ukraina jääb kahtlemata lääne poole.


Ettevaatust: suvel sagenevad reisipettusedPolitsei andmetel on Eesti inimesed selle aasta algusest kaotanud kelmidele üle 3,1 miljoni euro, kusjuures enim petetakse raha välja petukõnede ning investeerimisega seotud pettuste kaudu. Luminori pettuste tõkestamise spetsialisti Veiko Kiige sõnul proovitakse petukõnedega üha enam õnne ka suvisel ajal, mil inimesed rohkem reisivad.
„Tavapäraselt viitab klassikalisele petukõnele just välismaine või ebatavalise algusega number, millelt kõne tuleb. Reisil olles või sinna peagi minnes ei pruugi see aga esimese hooga kahtlust äratada, kuna eeldatakse, et keegi võib helistada näiteks broneeritud majutuskohast või autorendifirmast. Sellist võimalust kasutavadki kelmid meelsasti ära,” selgitas Kiik.
Aastaid on üks levinud petuskeeme olnud ka vastamata kõnede tegemine välismaa numbritelt, millele tagasi helistades võetakse helistajalt väga suurt tariifi. Levinud on ka kõned välismaa numbrilt, millele vastates kuuleb vaikust või kõne katkeb ning see sunnib inimesi võltsnumbrile tagasi helistama. Reisimise tipphooajal kasutatakse ka nende skeemide puhul ära seda, et inimesed on altimad vastama välismaalt tulevatele kõnedele.
Lisaks tuleb Kiige sõnul tuleb meeles pidada rusikareeglit, et ükski tõsiseltvõetav teenusepakkuja ei küsi kliendilt telefoni teel pangakaardi andmeid või juurdepääsu tema pangakontole. Seda teevad vaid petturid, kes üritavad inimesi mõjusate argumentide ja põhjendustega segadusse ajada. „Kiire reageerimise ja pangakonto sisselogimisandmete avaldamise korral lubatakse kõnes viidatud probleemid lahendada. Kinnitatakse, et see on ainus võimalus, et hiljem ei kaasneks välja mõeldud negatiivset tagajärge. See kõik on ilmselge lõks,” lisas Kiik.
Põhjuseid, mille põhjal petturid võimalikud ohvrid välja valivad, on pettuste ennetamise spetsialisti sõnul erinevaid. Sageli proovitakse juhuslikult õnne – kui tuhandest kõnest ka mõne puhul näkkab, siis on tulemus petturite jaoks positiivne.
Lisaks kelmide telefonikõnedele on levinud ka veebilehtede loomine, mis on kas väga sarnased mõne tuntuma reisibüroo või suure lennufirma omaga või siis teevad lihtsalt väga häid pakkumisi. Veebis reisi planeerides ja otsingumootoreid kasutades võib tõepoolest leida uskumatult häid võimalusi nii lennupiletite soetamiseks, hotellibroneeringuteks kui auto rentimiseks. „Siin kehtib see sama vana tõde, et kui miski tundub liiga hea, et olla tõsi, siis suure tõenäosusega see polegi tõsi,” nentis Kiik.
Kiige sõnul tasub tundmatu, aga ülihäid pakkumisi tegeva reisiportaali leidmisel kindlasti ka selle nime guugeldada, et leida, mida selle kohta on varem kirjutatud. Hea abimeheks võib olla siin ka näiteks Tripadvisor, kus reisijad omavahel kogemusi jagavad. Tähelepanu tasub pöörata ka sellele, kas heldel reisivõimaluste pakkujal on reaalne aadress olemas ning kui on, siis miks mitte minna Google Street View abil vaatama, mis sellel aadressil päriselt asub. „Kui need sammud ei anna kindlust, et tegu on tõepoolest eksisteeriva reisiportaaliga, siis tasub kaaluda mõne tuntud ja tunnustatud reisiettevõtte valimist,” ütles Kiik.
Otsingumootoritesse reisiteemalisi otsisõnu sisestades või sotsiaalmeediat sirvides võib ühel hetkel ette hüpata veel üks pettuseliik – mõne reisipaketi või lennupiletite loos, mida tegelikult muidugi ei eksisteeri. Selliste n-ö loosimiste eesmärk on inimeste andmete kättesaamine. „Alati tuleb tähelepanelikult jälgida, kuhu ja mis andmeid ma enda kohta sisestan,” rõhutas Kiik. „Samuti mõelda, milles osalemist mulle õigupoolest praegu pakutakse, küsida endalt, kas see on tõsiseltvõetav ja usutav pakkumine.”
Mõtlemine enne tegutsemist ja tähelepanelik suhtumine tundmatute ettevõtete poolt tehtud üliheadesse reisipakkumistesse ongi peamine võti, kuidas rahalist kahju vältida. Teistes riikides tegutsevaid kelme on raske peatada, samuti on keeruline saada tagasi petturitele juba kaotatud raha. Pettuse ohvriks langedes ja selle tõttu raha kaotanuna tuleks siiski viivitamatult võtta ühendust nii panga kui ka politseiga.
Näiteid enim levinud petuskeemide kohta ning nõuandeid, kuidas nendes olukordades käituda, leiab Luminori vastavalt teemalehelt.


Mees kaotas politseinikuna esinenud kelmile tuhandeid eurosidTALLINN, 2. august, BNS – Politseisse pöördus Narvas elav mees, kes kaotas politseinikuna esinenud kelmile tuhandeid eurosid.
Kelm tutvustas end telefonikõnes politseiametnikuna ning väitis, et mehe nimele püütakse võtta laenu. Seejärel ühines kõnega teine kelm, kes tutvustades end pangatöötajana.
Kelmid palusid mehel kelmuse tõkestamise ettekäändel telefoni alla laadida Anydesk programm ning sisestada oma pangaandmed, mida mees ka tegi.
Hiljem avastas kannatanu, et tema pangakontolt on kadunud 7800 eurot.
Tallinna toimetus, +372 610 8852, sise@bns.ee
Baltic News Service


Ettevaatust! Suvel sagenevad reisipettusedPolitsei andmetel on Eesti inimesed selle aasta algusest kaotanud kelmidele üle 3,1 miljoni euro, kusjuures enim petetakse raha välja petukõnede ning investeerimisega seotud pettuste kaudu. Luminori pettuste tõkestamise spetsialisti Veiko Kiige sõnul proovitakse petukõnedega üha enam õnne ka suvisel ajal, mil inimesed rohkem reisivad.
„Tavapäraselt viitab klassikalisele petukõnele just välismaine või ebatavalise algusega number, millelt kõne tuleb. Reisil olles või sinna peagi minnes ei pruugi see aga esimese hooga kahtlust äratada, kuna eeldatakse, et keegi võib helistada näiteks broneeritud majutuskohast või autorendifirmast. Sellist võimalust kasutavadki kelmid meelsasti ära,“ selgitas Kiik.
Aastaid on üks levinud petuskeeme olnud ka vastamata kõnede tegemine välismaa numbritelt, millele tagasi helistades võetakse helistajalt väga suurt tariifi. Levinud on ka kõned välismaa numbrilt, millele vastates kuuleb vaikust või kõne katkeb ning see sunnib inimesi võltsnumbrile tagasi helistama. Reisimise tipphooajal kasutatakse ka nende skeemide puhul ära seda, et inimesed on altimad vastama välismaalt tulevatele kõnedele.
Lisaks tuleb Kiige sõnul tuleb meeles pidada rusikareeglit, et ükski tõsiseltvõetav teenusepakkuja ei küsi kliendilt telefoni teel pangakaardi andmeid või juurdepääsu tema pangakontole. Seda teevad vaid petturid, kes üritavad inimesi mõjusate argumentide ja põhjendustega segadusse ajada. „Kiire reageerimise ja pangakonto sisselogimisandmete avaldamise korral lubatakse kõnes viidatud probleemid lahendada. Kinnitatakse, et see on ainus võimalus, et hiljem ei kaasneks välja mõeldud negatiivset tagajärge. See kõik on ilmselge lõks,“ lisas Kiik.
Põhjuseid, mille põhjal petturid võimalikud ohvrid välja valivad, on pettuste ennetamise spetsialisti sõnul erinevaid. Sageli proovitakse juhuslikult õnne – kui tuhandest kõnest ka mõne puhul näkkab, siis on tulemus petturite jaoks positiivne.
Lisaks kelmide telefonikõnedele on levinud ka veebilehtede loomine, mis on kas väga sarnased mõne tuntuma reisibüroo või suure lennufirma omaga või siis teevad lihtsalt väga häid pakkumisi. Veebis reisi planeerides ja otsingumootoreid kasutades võib tõepoolest leida uskumatult häid võimalusi nii lennupiletite soetamiseks, hotellibroneeringuteks kui auto rentimiseks. „Siin kehtib see sama vana tõde, et kui miski tundub liiga hea, et olla tõsi, siis suure tõenäosusega see polegi tõsi,“ nentis Kiik.
Kiige sõnul tasub tundmatu, aga ülihäid pakkumisi tegeva reisiportaali leidmisel kindlasti ka selle nime guugeldada, et leida, mida selle kohta on varem kirjutatud. Hea abimeheks võib olla siin ka näiteks Tripadvisor, kus reisijad omavahel kogemusi jagavad. Tähelepanu tasub pöörata ka sellele, kas heldel reisivõimaluste pakkujal on reaalne aadress olemas ning kui on, siis miks mitte minna Google Street View abil vaatama, mis sellel aadressil päriselt asub. „Kui need sammud ei anna kindlust, et tegu on tõepoolest eksisteeriva reisiportaaliga, siis tasub kaaluda mõne tuntud ja tunnustatud reisiettevõtte valimist,“ ütles Kiik.
Otsingumootoritesse reisiteemalisi otsisõnu sisestades või sotsiaalmeediat sirvides võib ühel hetkel ette hüpata veel üks pettuseliik – mõne reisipaketi või lennupiletite loos, mida tegelikult muidugi ei eksisteeri. Selliste n-ö loosimiste eesmärk on inimeste andmete kättesaamine. „Alati tuleb tähelepanelikult jälgida, kuhu ja mis andmeid ma enda kohta sisestan,“ rõhutas Kiik. „Samuti mõelda, milles osalemist mulle õigupoolest praegu pakutakse, küsida endalt, kas see on tõsiseltvõetav ja usutav pakkumine.“
Mõtlemine enne tegutsemist ja tähelepanelik suhtumine tundmatute ettevõtete poolt tehtud üliheadesse reisipakkumistesse ongi peamine võti, kuidas rahalist kahju vältida. Teistes riikides tegutsevaid kelme on raske peatada, samuti on keeruline saada tagasi petturitele juba kaotatud raha. Pettuse ohvriks langedes ja selle tõttu raha kaotanuna tuleks siiski viivitamatult võtta ühendust nii panga kui ka politseiga.
Näiteid enim levinud petuskeemide kohta ning nõuandeid, kuidas nendes olukordades käituda, leiate Luminori vastavalt teemalehelt.


Nukuteater metsaäris – tüütu helistaja vahetas oma nime, et mets odavalt välja petta„Ühel ilusal päeval sain kummalise, ent üllatava telefonikõne osaliseks - teiselpool toru tutvustas end härrasmees, kes tundis huvi minu maatüki vastu Hiiumaal. Tema jutt kõlas veenvalt ja kaunis muinasjutuliselt, kuid selles oli kergelt äratuntavat omakasupüüdlikust.“ Nii räägib metsaomanik Liis, kes oli hädas tüütu metsaärikaga, kes pärast mitmendat äraütlemist vahetas isegi nime ja jätkas metsaomaniku terroriseerimist.
Liis lükkas härra püüdlikud pakkumised ja ettepanekud tagasi, kuid sellest oli vähe kasu, sest mehel oli siht silme ees – osta mets võimalikult soodsalt, täpselt nii nagu see metsaäris otsepakkumiste korral paraku käib. Ja juba mõni nädal pärast esimest äraütlemist helises Liisi telefon taas.
„Järjekindlalt üritas sama härra erinevaid demagoogiavõtteid kasutades mind ümber veenda. Seekord saatis ta juba tutvumiseks lepingu, millele oli kopeeritud eelmise metsamajandamiskava andmed,“ ütleb naine. Lepingu saatmine ja pakkumise tegemine, tuginedes mitte just kõige värskematele metsamajandamiskava andmetele, polnud Liisi jaoks paljutõotav. Pigem pani see mõtlema ja konkreetselt „ei“ ütlema. „Lõpetasin kõne. Ütlesin, et ma pole huvitatud neile raieõiguse müümisest. Kuid paari päeva pärast helises telefon uuesti!“ Sellest sai paras näitemäng, mis pakkus nalja, kuid lõppes siiski metsa müümisega. Õnneks mitte sellele „müügigurule“!
Kui enam absurdsemaks ei kujuta, et asi minna võib, siis on see siiski võimalik. Liisi telefon andis endast taas helinaga märku - võõras number, tuttav hääl, sama huvi osta mets, kuid üleöö oli muutunud isiku nimi ja firma, mille nimel kõne tehti. Liis tundis teiselpool toru koheselt ära ülalpool mainitud rõõmsa hääle ja ladusa jutuga mehe, kes uskus, et kavalusega trumpab ta üle naise kindlameelsuse. Nüüd sai naisele veelgi enam selgemaks, et kõne tuleb järsult lõpetada, kuid imelikul moel jäi metsa müügimõte painama.
Et mitte käituda tormakalt ja esimese ettejuhtuva türgi turu kaupmehelaadse pakkumisega nõustuda, asus Liis koos perega end tasa ja targu raieõiguste ja hindadega kurssi viima.
Oksjonil metsa raieõigust või kinnistut müües ei anna metsaomanik oma vara ära odavalt. Metsa alghind kalkuleeritakse väga täpselt lähtudes metsa tüübist, asukohast, puistu koosseisust, hetke kokkuostuhindadest ja paljust muust, mille salaretsepti teavad hästi metsaspetsialistid ning enamus juhtudel on stardipunkt ehk oksjoni alghind kordades kõrgem nendest pakkumistest, mida telefonitsi või muul moel tehakse. Seega saab oksjonil müües vaid võita.
Sellisele järeldusele jõudsid pärast pisikest „uurimustööd“ ka Liis ja tema pere. Väljavalituks osutus timber.ee oksjonikeskkond. „Jõudsime Timberini läbi interneti ja kuna tagasisidest selgus, et nad on professionaalsed ja kliendisõbralikud, siis otsustasime proovida,“ ütleb Liis, kelle sõnul otsustati raie ette võtta, kuna käsil on maja ehitamine.
Tänaseks võib öelda, et majal on uus katus kaks nädalat juba peal, uks ja aknad ees. Metsaärikale kiirkorras müües oleks neist vaid ühe pidanud valima, sest oksjoni lõpphind kujunes kolm korda kõrgemaks, kui tsirkust teinud metsavahendaja pakkumine. Raieõiguse enampakkumine lõppes Timber.ee keskkonnas edukalt hinnaga 36 200 eurot.
Liis jäi tulemusega enda sõnul väga rahule, kuid kokkuvõttena ütleb, et pelgas oksjonile eelnevat asjaajamist ning sedagi, kas oksjon üldse õnnestub, sest Hiiumaa on siiski meretagune koht äärealal, kuhu paljud metsafirmad naljalt raiet tegema ei pruugi tulla. See kõik lisas paraja annuse närvikõdi ning oksjoni viimastel päevadel ja tundidel ei saanud rahu enam üldse. Õnneks lõppes oksjon positiivse tulemusega, kuid sellele aitas tublisti kaasa asjaajamine, mis sellele eelnes. Esmajärjekorras oli vaja valmis saada uus metsamajandamisekava. „Viimasest korrast oli veel meeles, et see oli pikk ja vaevaline protsess. Nüüd käis kõik õlitatult,“ märgib Liis, kes viitab asjaolule, et ka taksaatorit Hiiumaale saada pole sugugi kerge. Ent puht juhuslikult oli just üks spetsialist Hiiumaale end tööle sättimas ning lahkesti nõus ka Liisi metsa ette võtma.
Dokumendid said korda mõne nädalaga ning nendes öeldu kinnitas Liisi otsust raieks. Suur osa metsast oli juba tublisti üle oma parima ea.
Liis hindab, et tagantjärgi mõeldes ei olnud tegemist millegi keerulisega, sest metsaspetsialist Auli Pulk hoidis põhimõtteliselt alati „käest kinni“ ja õpetas, mida ja kuidas teha. „Tehing läbi Timberi keskkonna oli väga positiivne kogemus ja ma soovitan kindlasti seda teistele. Metsaspetsialist tegi oma tööd hingega ja oli väga professionaalne,“ jagub Liisil vaid häid sõnu.
AS-i Timber staažikas metsaspetsialist Auli Pulk ütleb ise, et antud raieõiguse müügiga ja selle ettevalmistamisega läks kõik sujuvalt ja hästi. „Meil läks tõesti hästi, et saime heade kokkusattumiste tõttu uue metsamajandamiskava kiiresti tehtud, mis andis meile hea ülevaate, mis metsas toimub ja aluse hinna määramiseks.“ Auli kinnitab, et Liisi hirmud asjaajamise ees ei ole midagi uut – need on samad pea kõikidel metsaomanikel ning just seetõttu on Timberi kollektiiv ja ka Timber.ee Metsaühistu spetsialistid alati metsaomanike kõrval, et neid samm-sammult aidata parima tulemuseni.
Kui ka sina soovid oma raieõigusele või metsakinnistule parimat hinda ja vastutust teostatavate raietööde eest, võta ühendust AS Timber metsaspetsialistidega! Meie konsultatsioon on sulle tasuta! Helista meile 6665050 või kirjuta info@timber.ee


Alar Karis: kui riigikogu senisel viisil jätkab, siis on meil probleemUSUTLUS „On väga häiriv, et pidevalt antakse segaseid signaale,“ sõnab president Alar Karis, lisades, et maksumaksjale on elementaarne teada, kuhu ja mille jaoks raha läheb. „Automaksu puhul ei saa selle koostajad ise ka aru, miks on seda vaja.“President Alar Karis annab Maalehele intervjuu pärast seda, kui on avanud 30. Viljandi pärimusmuusika festivali ja paar tantsuringi teinud. Ega siis elu pea vaid töine ja tõsine olema! Sestap tulebki meil kõigepealt loomulikult jutuks suur rahvamuusikapidu, enne kui vestlus tõsisemad pöörded võtab.Kui küsija on folgil alles teist korda, siis vastaja, president Karis, on Viljandi rahvamuusikapeol olnud palju tihedam külaline.Olete agar Viljandi folgi külastaja?Ikka proovin siit läbi käia, kui võimalus on. Algusaastail olin Eestist ära, tegin teadust välismaal, aga ikka käin kui jõuan ja olen seda huvi ka oma lastesse süstinud.Vahel tekib mul küsimus, et kas praegu on aeg pidutsemiseks. Eriti oli nii sõja esimestel kuudel. Süümepiinad, et meie siin oleme rõõmsad, aga Ukrainas inimesed surevad...Vaadake, ka Ukraina ise võttis osa Eurovisioonist, valides oma laulu välja 2022. aastal Kiievis metroojaamas.Ka seal, kus toimub sõda, on vajadus kultuuri, laulu ja tantsu järele. Sellepärast ei tohi kõik ülejäänu seisma jääda. Muidugi võib tekkida paralleel, et keegi on ju praegu kaevikus... Aga teatavasti käiakse ka kaevikus laulmas, selleks et meeleolu tõsta neil, kes kaitsevad oma maad ja rahvast. Nii et ma ei näe siin probleemi ega vastuolu. Maailm on konflikte täis. Kogu aeg kuskil on sõda, looduskatastroofid.Ka rasketel aegadel aegadel peab rõõmu tundma.Siit-sealt on hakatud avaldama rahuolematust Ukraina põgenike suhtes. Osa inimesi arvab, et kas nad ikka peavad saama nii palju soodustusi ning lapsed tasuta laagrisse ja Lottemaale. Mida teie arvate?Eks see ole teatav vastutulek, aga arusaadavalt ei saa kesta igavesti.See on kummardus ukrainlastele, et nad on sõjas ja et nad on põgenikud. Ühel hetkel peab aga elu normaliseeruma nende jaoks, kes põgenikena siia jäävad. Lootus on, et sõda jõuab sellisesse faasi, et inimesed saavad oma kodumaale tagasi minna. Ma ei usu, et see erisus väga kauaks kestma jääb.Mu ema oli ka põgenik Teise maailmasõja ajal Saksamaal ja ma olen lugenud tema märkmeid. Põgenikuelu ongi selline, et esialgu tullakse vastu, aga ühel hetkel tuleb hakata ise hakkama saama. Ja nii ka siin.Nad õpivad keele ära, leiavad töö - need, kes siia jäävad. Aga eesmärk on ikkagi, et nad läheksid oma kodumaale tagasi. Sest seal on vaja riik üles ehitada, kui sõda läbi on. Ja kui haritud inimesed enam koju tagasi ei tule, siis see on ka Ukraina jaoks probleem.Te mõistate nende nurinat, kes tunnevad, et põgenike eest hoolitsetakse rohkem?Muidugi. Riigi ülesanne on ju oma rahva eest hoolitseda, see on selge. Kõike peab vaatama tervikuna. Et meie inimesed, kes on hädas, ei jääks ilma hoolekandest, mida nad peaksid saama.Siit jõuame perehüvitiste seaduse juurde, mis ühiskonda lõhestas. Aga kuulutasite selle seaduse ju lõpuks ikkagi välja?Seadus sai ju ka korra tagasi saadetud, teatavad vastuolud põhiseadusega võeti sealt välja ja parandati ära. Aga nii nagu selle ja ka teiste seadustega - seadusi teeb riigikogu. Ja see, kas minule või mõnele huvigrupile üks või teine seadus meeldib või mitte, ei ole aluseks, et seda mitte vastu võtta.Ja kui seadus pole põhiseadusega vastuolus, siis president võib selle muidugi uuesti tagasi saata, riigikohtusse saata ja lõhestumist veelgi suurendada kogu selle protsessiga. Aga lõpuks tuleb seadus allkirjastada, sest vastuolu põhiseadusega pole. See on presidendi roll.Meie riigis on see süsteem üles ehitatud nii, et vastutus seaduste kvaliteedi osas on eelkõige riigikogul. Aga mind häirib ses suhtes muu. Millal lapsed sünnivad? Sünnivad siis, kui on stabiilsus. Kui stabiilsust ja hingerahu pole, sest äkki seadus muudetakse järgmise parlamendi või valitsuse ajal ära, siis pigem sa ei vaata rahakotti, vaid mõtled, et kas kindlus on olemas.Rahajaotuse süsteem peab olema tunduvalt lihtsam ja arusaadavam. Pole mõtet väga keerulisi skeeme hakata looma.Praegu on neid skeeme ikka liiga palju, on erinevad kalkulaatorid, kui palju keegi midagi saab või maksu maksma peab.See ongi probleem. Maksuseadust pole veel tehtudki, aga kalkulaatorid on olemas, saad hakata arvutama ja ennast pingesse ajama, et mis minust saab ja palju ma siis selle auto eest peaksin maksma.Isegi automaksu seaduse koostajad ei saa aru, kuidas on seda maksu täpselt vaja teha. Kord on tarvis keskkonda hoida, siis riigikassat täita - see ju tekitab segadust.Kuidas teie endaga on, kas teie saate automaksu ideest aru?Kui mulle selgitataks, mis selle mõte on, siis ma püüan sellest aru saada. Aga praegu, nagu ma enne ütlesin, tuleb väga erinevaid signaale, kõik muutub pidevalt ja see ongi häiriv.Minu taust on teadus. Ma tahan, et enne kui millegagi välja tullakse, on seal ka analüüsid ja faktid taga. Mitte nii, et tuleb poliitiline mõte ja siis alles vaatad, et kas mingid analüüsid või faktid sobituvad selle poliitilise mõttega või mitte. Ikka vastupidi peab olema.Mitu autot teil on?Mul on üks auto liisitud, abikaasa tahab ju ka sõita. Elan linnast väljas, praegu mul elu võimaldab, et ma ise palju autoga ei sõida ja lapsed on suured. Aga kui lapsed olid väikesed, siis oli vaja neid sõidutada kooli, muusikakooli, trenni, ja bussiliiklus pole selline, et laps saaks bussiga minna.Auto olemasolu on paratamatu. Ja paratamatu on ka see, et tihti on vaja kaht autot, et üldse kuidagi oma elu korraldada, kui mõlemad vanemad töötavad.Maainimesed tunnevad, et automaks on nagu kiusamiseks tehtud.Ootame ära, milline see maks tuleb, millistele autodele ja siis on võimalik diskuteerida. Siin isegi käidi välja selline idee, Indrek Neivelt kirjutas, et maksustame hoopis elektriautod, maksustame neid, kel on raha, maksustame kallimate autode omanikud. Kritiseerida võib, aga tahaks teada, kuhu automaksust saadav raha läheb ja kui palju seda maksta tuleb.Oluline on, et maksumaksjana ikkagi saan täpselt aru, miks ma maksan?Muidugi, see on elementaarne teada, kuhu see raha liigub. Automaksu puhul ma eeldan, et see läheb teedesse. Aga ma jään vastuse võlgu, sest seda seadust veel pole.Lisaks perehüvitiste seadusele tekitas pingeid ka abieluvõrdsuse teema.Mis häiris, aga mis on siiski põhiseadusega kooskõlas, on see, et seoti kõik kokku usaldushääletusega. Ütlesin juba kevadel, et kui nii jätkub, siis see läheb juba põhiseadusega vastuollu.Püüan enne sügist erakonna juhtidega maha istuda ja küsida, mis plaanid neil on ja kuidas riigikogu oma tööd jätkab.Ja kui ta sellisel viisil jätkab, siis ma arvan, et meil on probleem.Te olete riigikogus käinud läbi aastate väga erinevas rollis - rektorina, riigikontrolörina, nüüd riigipeana. Kuidas parlamendi töökultuur läbi aja muutunud on?Selleks ei pea ju seal käima, et näha, milline on töökultuur. Võib-olla otseselt enda peal ei tunneta midagi, aga kui sa vaatad, kuidas omavahel suheldakse, kuidas küsimusi esitatakse ja neile vastatakse, no ega see ei ole ilus. Samas kui vaadata mõne teise demokraatliku riigi parlamendi tööd, kus minnakse lausa kätega üksteisele kallale, on ju isegi väga hästi.Aga häirib ikka, on ju selge, et selline stiil häirib. Peaks olema mingisugune lastetuba või kodune kasvatus, et jääda viisakuse piiridesse.Mis te sellest arvate, et kirik päris palju sõna võtab?Kirikul on õigus samamoodi sõna võtta nagu mõnel teisel MTÜ-l, kel on ühine arusaam maailma asjadest. Seda ei saa ette heita, et kirik midagi arvab, sest me elame ikkagi demokraatlikus riigis ja meil on õigus arvata asjade kohta.Aga liiga palju nad teie arvates riigi asjadesse ei sekku?Ma ei kujuta ette, kuidas saaks üks seltskond või ühing sekkuda rohkem riigi asjadesse kui mõni teine. Kirik on üks paljudest.Kahjuks päris paljud inimesed viimasel ajal enam ei julgegi oma arvamust välja öelda, sest kardetakse, et keegi solvub või ütleb, et see on vale...Selline kartus ei ole alles nüüd tekkinud. Kirjutasin juba üle kümne aasta tagasi, et inimesed hoiavad end oma arvamuse väljaütlemisel tagasi, sest nii on mugavam. Ma arvan, et see on halb, kui inimene ei julge asju öelda või püüab jääda poliitkorrektseks.Arvamus tuleb välja öelda, kuid tuleb öelda arusaadaval ja viisakal kujul. Aga see on probleem, ühelt poolt kui meil on jäänud üksikud arvamusliidrid ja ega sealt midagi uut enam ei tule; teised leiavad, et miks ma peaksin midagi arvama, mul on elu ju lihtsam ja lihtsam oma igapäevast tööd teha, kui ma avalikus ruumis sõna ei võta.Inimesed kardavad?Ma ei tea, kas „kartma“ on õige sõna, aga nad ei tunne end mugavalt, kui pärast kommentaaridest loevad, mida tema arvamusartikli kohta kirjutatakse. Ja väga häid sõnu loeb sealt harva välja. See on küll väike osa ühiskonnast, kes kommenteerib, aga lugedes ei adu, et see pole kogu rahva, vaid väga väikese osa inimeste arvamus.Kas teie ise loete kommentaare?Ma olen õppinud mitte lugema. Aeg-ajalt huvi pärast vaatan, aga üldiselt hoidun. Need ei anna midagi juurde. Varem oli nii, et lugesid neid ja said ise ka midagi teada, oli kriitika, aga sisuline. Tänapäeval see nii ei ole. Pigem minnakse kohe esimese kommentaariga isiklikuks, aga see ei aita ju kuidagi mind ega kedagi teist oma tööd paremini tegema.Mis läks Nursipaluga valesti?Mina ei taha ka olla see tagantjärele tark, kes ütleb, mis valesti läks. Aga paljud asjad vajavad mitte tehnilist selgitust, vaid eeskätt poliitilist.Miks see otsus vajalik on, millised on alternatiivid või kas need on olemas? Samas me teame väga hästi, et vajame väljaõppekohti. Ja Eesti on väike maa, sobivaid kohti väga palju ei ole. Me teeme küll Lätiga koostööd, aga pole võimalik kõik õppused ju läbi viia Lätis. Tuleb leida lahendus, mis inimesi kõige vähem häirib. Sest selge on see, et häirima see jääb.Oma kodust ei taha ju keegi ilma jääda.Eks nii on ja arusaadav, et ei taha. Majaomanikele tuleb leida mingi lahendus. Häirivad faktoreid on palju. Ma just käisin Inglise kuninga juures Windsoris külas, mille lähedal tõuseb iga 40 sekundi tagant lennuk Heathrow lennuväljalt, müra on üsna tugev. Kui selle kohta küsida, siis nad vastavad, et on harjunud.Ma ei taha öelda muidugi, et müraga peakski harjuma.Eelseisev sügis ei tule kahjuks paljudele meie inimestele majanduslikus mõttes kerge. Kui palju mõtetega seal olete?Ma ei tahaks hirmu külvama hakata, et sügis tuleb õudne. Liigume sinna sügisesse kõigepealt. Aga olen meeldivalt üllatunud, et meie inimesed väga ei nurisegi.Ma ju liigun palju ringi, räägin inimestega. Muidugi öeldakse, et on raske, aga püütakse ikkagi hakkama saada. Püütakse leida lahendusi, vähemalt maal. Ja eks tulebki rohkem endale lootma hakata. Kuid riigi tugi peab kindlasti olema, eelkõige keskkonna loomisel, olgu see keskkond siis selline, et me saaksime endale lapsi peredesse juurde või siis ärikeskkond, mis tagab teatava kindluse, et siia tuleksid investeeringud.Konkurentsivõime edetabelites me paraku langeme.Elu ongi sinusoidne, et läheb alla ja siis jälle üles. Eelkõige valitsus, aga ka meie ise peame tegema kõik selleks, et hakkaks jälle nokk ülespoole liikuma ja et elu läheks jälle helgema poole peale.Presidendi kantselei ei saa ka enam olemasoleva eelarvega hakkama ja soovib raha juurde. Kas põhjuseks samuti asjaolu, et kõik on kallimaks läinud?Muidugi on kallimaks läinud, teisalt on ülesandeid ja kohustusi ka juurde tulnud. Välissuhtlus on üks presidendi olulisi rolle, ja kui seda ei oleks võimalik teha, siis ma arvan, et Eesti riigil on probleem.Kui jääksid ära visiidid, kui me ei saaks vastuvõtte teha. Aga kui me ei saaks 20. augustit tähistada või 24. veebruari? Siin juba pakutigi meile välja, et kui raha pole, ärge siis 24. veebruari tähistamist tehke.Kes pakkus?Las see jääb minu teada. Aga see pakkumine ei tulnud tänavalt.Kas tõesti on meie riik jõudnud niikaugele, et meil ei ole raha enam kõige olulisemat tähtpäeva pidada? See ei ole presidendi kodune pidu, vaid Eesti riigi oluline tähtpäev. Sama kehtib ka välisreiside kohta. Ega minul pole vaja isiklikult kuskile minna, aga riigile on see oluline. Mina oleksin hea meelega kodus, vaataksin kaugusesse ja mõtleksin.Reisimine on ülesanne ja kohustus ning kui seda ei saaks teha, sest kuskil leitakse, et raha pole, siis arvan, et see ei ole õige lähenemisviis.Eestis ei saa enam emakeeles igal pool hakkama. Kas teie olete sellega kokku puutunud?Narvas elab inimesi, kes ei saa eesti keelest aru, seal on 90 protsenti koduse vene keelega. Eks see on tegemata töö, kuigi oleme kogu aeg 30 aastat siiani püüdnud midagi teha. Aga ilmselt me pole seda väga tõsiselt teinud, oleme järele andnud eesti keele õpetamisel keskkonnas, kus eesti keelt ei kuule.Tean, et üks osa noortest tahab õppida ja nad käivad ka pärast koolitunde eesti keelt harjutamas. Aga on vaja leida õpetajad, kes oskavad õpetada kakskeelses või venekeelses keskkonnas. Olen isegi sellise ketserliku mõtte välja käinud, et venekeelsetele noortele võiks ühe aasta koolis õpetada vaid eesti keelt. See pikendab küll nende kooliaega terve aasta võrra, aga sa ei pea õppima samaaegselt matemaatikat ja eesti keelt, vaid sa saad õppida keele selgeks ja siis on sul võimalik õppida matemaatikat.Vene keelt võõrkeelena enam ei tahetagi õppida. Kas peakski?Keeleõpe on vabatahtlik. Mida rohkem keeli inimene teab, seda parem. Me võime ka küsida, kas me läti keelt peame õppima. Ei pea, aga tore oleks õppida läti keelt, naaberriik ikkagi.Ega selles, et Ukrainas on sõda, pole vene keel süüdi. Kui me ei õpi seda keelt, siis jääme ilma paljustki, mida Venemaa omal ajal kultuuripärandina on meile pakkunud. Ja see kehtib kõikide keelte kohta.Ei pea nii suhtuma, et viskame koolist vene keele välja ja õpime selle asemel hoopis prantsuse, saksa või hispaania keelt?Võimalus peab olema. Kuid kas igal koolil on võimalus pakkuda kolme-nelja võõrkeelt? Ma arvan, et ei ole, sest pole õpetajaid, neid otsitakse tikutulega taga. Sa võid ju saksa keelt tahta õppida või su vanemad tahavad, aga kui õpetajat pole?Aga seda ma küll ei pea õigeks, et viskame vene keele välja ja võtame mõne muu keele asemele. Hariduse puhul ei saa emotsiooni pealt otsustada, see on selline laev, mida järsku ei pööra. Ja tagajärjed võivad olla väga suured, kui kuskil tehakse viga. Olen nõus sellega, et on võimalik luua kõrvale alternatiivseid koolisüsteeme.Aga terve süsteemiga katsetama hakata ei ole mõistlik.Teil saab sügisel presidendina kaks aastat täis. Kas avalik tähelepanu on väsitav?Avaliku tähelepanuga harjub väga ruttu ära. Ma olen ju olnud ka varem ametites, mis pole päris sellised, et inimene tänaval ära ei tunne. Ei ole häiriv, harjub ära, et tahetakse koos pilti teha ja rääkida. See käib ameti juurde.Eesti riigis ei ole president ju valitseja, selleks on meil valitsus. Presidendil on hoopis teistsugune roll. Aga muidugi, kõike ei ole kahjuks võimalik süvitsi läbi mõelda, päevad on pikad ja sõite palju. Kuid eks teaduse ja poliitika maailm ongi erinev.Kui teadlane püstitab hüpoteesi ja see ei lähe faktidega kooskõlla, siis sellele tõmmatakse vesi peale, see ei tööta. Poliitikas on teistmoodi, tuleb idee või hüpotees ja alles siis hakatakse sinna otsima fakte taha.Teie kodumaja juures käiakse vist isegi pildistamas?Matkatakse ja joostakse sealt niisama mööda ning seda olen küll märganud, et kui vanasti joosti niisama mööda teed edasi, siis nüüd jäädakse seisma ja näidatakse näpuga maja poole. See on muutunud. Aga õue peale muidugi tulla ei saa. Ka ajakirjanik mitte.Koju satute tihti?Sõltub päevakavast, praegu on natuke rahulikum, aga mõnikord ei saa üle kuu aja sinna. Või siis vaid üheks päevaks.Kuivõrd olete Kadriorus elades suutnud selle koha enda jaoks hubasemaks muuta?Selle asjaga on nii, et mis sa seal ikka teed... Eks teed tööd ja siis lõpuks lähed magama. Enda järgi natuke ikka sätid, et oleks enam-vähem. Aga see ei ole kodu."„Ka seal, kus toimub sõda, on vajadus kultuuri, laulu ja tantsu järele.""„Rahajaotuse süsteem peab olema tunduvalt lihtsam ja arusaadavam.""„Isegi automaksu seaduse koostajad ei saa aru, kuidas on seda maksu täpselt vaja teha.""„Ega minul pole vaja isiklikult kuskile minna, aga riigile on see oluline. Mina oleksin hea meelega kodus, vaataksin kaugusesse ja mõtleksin."President Alar Karis ütleb, et meie inimesed ei kurda palju ja loodavad vaatamata keerulisele olukorrale ikka hakkama saada. Fotod: Sven ArbetKui Emma Lotta Kiviberg presidendi folgi avapeol tantsima kutsub, krapsab riigipea kohe püsti, et hoogsaid tantsupoognaid keerutada. Lõbutseda on ka vaja, ega siis elu pea ainult töine ja tõsine olema.Alar Karisega tuli kohe vestlema ka August Pulst (Madis Mäeorg, Rakvere teater) isiklikult.EVE HEINLA


MASSIVAHISTAMISED JA MEGAVANGLAD: El Salvadori jõuguvastases sõjas langevad ka süütud mehedMööda teid vurab veoautode viisi sõdureid. Nad on ümber piiranud enam kui 700ruutkilomeetrise ala ühes El Salvadori maapiirkonnas. Seal varjavad end tuhanded jõuguliikmed. Nüüd on pahalased kotti võetud. On aeg neil kratist kinni haarata.
El Salvadori president Nayib Bukele (all pildil) on riiki räsivatele kuritegelikele gängidele sõja kuulutanud. Ent selles sõjas on ka süütuid ohvreid. Päris narkoärikate, diilerite, kõrilõikajate kõrval vahistavad võimud ka tuhandeid inimesi, kelle seotust jõukudega oleks vaja hoolikamalt tõestada. Paljud neist võivad olla täiesti süütud. Kokku on El Salvadoris viimase 16 kuuga vahistatud tervelt 70 000 inimest. Osa neist on paigutatud uude nn megavanglasse, kus kinnipeetavad elavad kui kilud karbis, saja vangi kohta on vaid kaks tualetti ja kraanikaussi.
Nayib Bukele. (Reuters/Scanpix)
BBC kirjutab, et presidendi hinnangul on operatsioon olnud selles mõttes edukas, et suurematest linnadest on jõugud tõesti välja suitsetatud. Näiteks möödunud septembris piirasid sõjaväelased ümber terve Soyapango linna, kus elab ligi 300 000 inimest. Ent nüüd varjavad jõugud end külades ja metsades. President rõhutab, et hiiglaslik reid ei lõpe enne, kui iga viimane kui kriminaal on kinni nabitud.
Kuid nagu osutavad inimõiguslased, jäävad massivahistamiste teele ka süütud inimesed. Kõhklusi äratab ka valitsuse plaan korraldada massikohtupidamisi, selmet iga kahtlusalust eraldi uurida. Ühest küljest mõistetav, et selliste arvudega ummistab see kohtusüsteemi ära ja kogu operatsioon jääb venima, samal ajal aga kerkib küsimus: kas eesmärk pühitseb abinõu?
Laibad ojades
Eelmainitud Soyapango linna rahvas näib suuresti olevat arvamusel, et nii see on. Kui vanasti loopisid 18. tänava gängi ja MS-13 jõugu liikmed ohvrite laipu ojadesse, kraavidesse ja isegi lihtsalt tee äärde, siis nüüd on vaikus majas – kui pea kohal tiirutavad sõjaväe helikopterid välja arvata. Linn oli kahe jõugu vahel ära jagatud, mis tähendas, et ka rahumeelne elanik riskis „valesse“ rajooni eksides eluga. Rääkimata ähvardustest, väljapressimistest. See, et praegu võivad sõdurid ootamatult iga suvalise noormehe tänaval peatada, teda küsitleda, uurida, kas tal on kehal tätoveeringuid – see on linnaelanike silmis väike hind tunduvalt rahulikuma elu eest.
TUUGALT TÄIS: tätoveeritud jõuguliikmed uues hiigelvanglas. (Reuters/Scanpix)
Soyapango rahvaga nõustub 90 protsent elsavadoorlastest. Nayib Bukele on Ladina-Ameerika armastatuim riigipea. Siiski kogunevad pealinna San Salvadori meelt avaldama paljud perekonnad, kes ei tea midagi oma laste ja abikaasade saatusest ning nõuavad, et süütud inimesed vabaks pääseksid. Riigi asepresident Felix Ulloa rõhutas maikuus antud intervjuus, et kõik riigi ladvikus saavad aru, et eksimusi võib ette tulla ning et need on õnnetud ja ebaõiglased juhtumid. Ulloa sõnul oli umbes 3000 süütuks tunnistatud inimest juba vabaks lastud. The Guardian kirjutab, et ekslikult vahistatute seas leidub ka välismaa kodanikke.
RAHU MAJAS? Soyapango elanik kõnnib mööda seinamaalingust, mis kujutab president Bukelet ja sõjaväelast ning kuulutab nad kangelasteks. Kuid paljude perede jaoks tuleb rahu riigis kõrge hinnaga. (AP/Scanpix)
Mis puudutab välismaal elavaid elsalvadoorlasi, siis nemad on suuresti presidendi jõuguvastase sõja fännid. Paljud neist on põgenikud, kes pagenud just nimelt jõuguvägivalla eest. NBC News kirjutas, et nende silmis olid riigi eelmised juhid liiga leebed ja kukkusid võitluses jõukudega läbi. 42aastase presidendi auks on korraldatud üritusi USA linnades nagu Los Angeles ja Houston, kus elab suur elsalvadoorlaste diasporaa. Kui ühed muretsevad El Salvadori demokraatia pärast ja näevad Bukeles türanlikku tegelast, kes ei pea õiglast kohtupidamist millekski, siis teiste silmis on ta konkreetne mees, tänu kellele lõpeb viimaks tänavatel lokkav anarhia. On veel kolmaski vaatepunkt: usutakse, et rahu tänavatel ei saabunud mitte tänu tuhandetele sõduritele, vaid salamisi tehtud kokkuleppele Bukele ja jõukude vahel. Bukele eitab seda.


Evestus: huvide konflikti maandamiseks peaks Tsahkna end ettevõttest taandama   Kriitikud näevad huvide konflikti selles, et välisminister Margus Tsahknal (Eesti 200) on siiani osalus kaitsetööstuse ettevõttes, mis ehitab Ukrainas käivas sõjas kasutatavaid mobiilseid välihaiglaid. Ühingu Korruptsioonivaba Eesti liikme Steven-Hristo Evestuse sõnul peaks Tsahkna nii ennast kui ka oma lähedased ettevõttest taandama. Tsahkna eitab huvide konflikti.   Margus Tsahkna aitas 2017. aastal kaitseministrina töötades ja hiljem riigikogu liikmena edendada Eesti kaitsetööstuse huve välismaal. Sel ajal tekkisid tal sektori ettevõtetega tihedad kontaktid. Seejärel lahkus ta poliitikast ja asutas ettevõtte Defendest, mille alt pakkus sõjakolletesse välihaiglaid tarnivale ettevõttele Semetron teenuseid välisekspordi juhina. "Üks nendest ettevõtetest nimega Semetron otsis mind üles. Ma pole Semetronis kunagi töötanud, on olnud üks minu koostööpartnereid. /.../ Mul on olnud ka kaitsevaldkonna taust ja mulle tundus see projekt, mida on üle kaheksa aasta koos kaitseministeeriumiga arendatud – ehk on arendatud välja, võiks öelda, maailma kõige innovaatilisemad välihaiglad –, selle rahvusvaheliseks viimine tundus mulle väga huvitava projektina," rääkis Tsahkna "Aktuaalsele kaamerale". Semetron on Eesti riigi lepingupartner, kes on tarninud Ukrainale kolm välihaiglat. Viimane tehing toimus ajal, mil Tsahknast oli saanud juba välisminister. Nii teenis Tsahkna 20-protsendilise osalusega ärikeha MM Hospital sellest tehingust 4,3 miljonit eurot tulu. Mõlema suurosanik on multiettevõtja Margus Linnamäe. Kuni ministriametini juhtis MM Hospitali osanikust Defendesti Tsahkna ise, valitsuse liikmeks tõustes vormistas ta juhatuse liikmeks oma abikaasa. "Sellega, kui juhatuses on lähedalt seotud isik, kelleks kindlasti abikaasa on, ei ole huvide konflikti oht sugugi maandatud. /.../ Antud juhul on huvide konflikt maandatud sellega, kui välisminister oma osalusest loobuks ja välistaks ka sellise olukorra, kus tema lähedane tema asemele samas rollis siis astub," kommenteeris ühingu Korruptsioonivaba Eesti liige Steven-Hristo Evestus. "Huvide konflikt on olukord, kus ametiisiku avalikud ja erahuvid on vastuolus. /.../ Küsimus on tegevusvaldkonnas. Välihaiglad tänases Ukraina sõjas ja välisministri amet – need on omavahel nii tihedalt seotud. Selles valdkonnas ei ole võimalik osanikuna jätkata, kui sa oled välisminister. Valik tuleb teha," rääkis endine riigi peaprokurör, Parempoolsete erakonna esimees Lavly Perling. Justiitsminister Kalle Laanet (RE) leiab, et otsuse, kas osalus müüa, peab Tsahkna ise tegema. "Ma täna ei saa küll öelda selle informatsiooni baasilt, et ta oleks ühtegi seadust rikkunud. Me jõuame eetika kategooriasse. /.../ Kõik otsused, mida me teeme poliitikuna ja ka valitsuse liikmena, ei pea olema õiguspärased, vaid nad peavad ka õiglased välja nägema. Selles mõttes selleks, et oma rinnaesist puhtana hoida, siis muidugi, alati on ju lihtsam see, et sa hoiadki nad täiesti lahus," rääkis Laanet. Tsahkna möönab, et läbirääkimised osaluse müügiks siiski käivad. Kas suurosaniku Margus Linnamäe või kellegi teisega, Tsahkna ei avalda. Kuid huvide konflikti ta ei näe. "Mulle on tehtud nagu tavalise ettevõtluse käigus ikka ettepanek oma osaluse müügiks ja ma pean nüüd tõsiselt kaaluma, kas ma seda teen või ei tee. See ei puuduta kuidagi erinevaid huvide konflikte ega valitsuse liikme tegevust," rääkis ta. "Huvide konflikti ei ole. Vabariigi valitsuse liige võib olla osanik, passiivne osanik äriühingutes, need peavad olema avalikud infod. Minu kohta käiv info on olnud alati avalik," lisas ta.    					Toimetaja:  Merili Nael    					Allikas:  "Aktuaalne kaamera"


President Alar Karis: automaksu puhul ei saa selle koostajad ise ka aru, miks on seda vaja„On väga häiriv, et pidevalt antakse segaseid signaale,“ sõnab president Alar Karis, lisades, et maksumaksjale on elementaarne teada, kuhu ja mille jaoks raha läheb.
President Alar Karis annab Maalehele intervjuu pärast seda, kui on avanud 30. Viljandi pärimusmuusika festivali ja paar tantsuringi teinud. Ega siis elu pea vaid töine ja tõsine olema! Sestap tulebki meil kõigepealt loomulikult jutuks suur rahvamuusikapidu, enne kui vestlus tõsisemad pöörded võtab.
Kui küsija on folgil alles teist korda, siis vastaja, president Karis, on Viljandi rahvamuusikapeol olnud palju tihedam külaline.
Ikka proovin siit läbi käia, kui võimalus on. Algusaastail olin Eestist ära, tegin teadust välismaal, aga ikka käin kui jõuan ja olen seda huvi ka oma lastesse süstinud.
Vaadake, ka Ukraina ise võttis osa Eurovisioonist, valides oma laulu välja 2022. aastal Kiievis metroojaamas.
„Ka seal, kus toimub sõda, on vajadus kultuuri, laulu ja tantsu järele.“
Ka seal, kus toimub sõda, on vajadus kultuuri, laulu ja tantsu järele. Sellepärast ei tohi kõik ülejäänu seisma jääda. Muidugi võib tekkida paralleel, et keegi on ju praegu kaevikus... Aga teatavasti käiakse ka kaevikus laulmas, selleks et meeleolu tõsta neil, kes kaitsevad oma maad ja rahvast. Nii et ma ei näe siin probleemi ega vastuolu. Maailm on konflikte täis. Kogu aeg kuskil on sõda, looduskatastroofid.
Ka rasketel aegadel aegadel peab rõõmu tundma.
Eks see ole teatav vastutulek, aga arusaadavalt ei saa kesta igavesti.
See on kummardus ukrainlastele, et nad on sõjas ja et nad on põgenikud. Ühel hetkel peab aga elu normaliseeruma nende jaoks, kes põgenikena siia jäävad. Lootus on, et sõda jõuab sellisesse faasi, et inimesed saavad oma kodumaale tagasi minna. Ma ei usu, et see erisus väga kauaks kestma jääb.
Mu ema oli ka põgenik Teise maailmasõja ajal Saksamaal ja ma olen lugenud tema märkmeid. Põgenikuelu ongi selline, et esialgu tullakse vastu, aga ühel hetkel tuleb hakata ise hakkama saama. Ja nii ka siin.
Nad õpivad keele ära, leiavad töö – need, kes siia jäävad. Aga eesmärk on ikkagi, et nad läheksid oma kodumaale tagasi. Sest seal on vaja riik üles ehitada, kui sõda läbi on. Ja kui haritud inimesed enam koju tagasi ei tule, siis see on ka Ukraina jaoks probleem.
Muidugi. Riigi ülesanne on ju oma rahva eest hoolitseda, see on selge. Kõike peab vaatama tervikuna. Et meie inimesed, kes on hädas, ei jääks ilma hoolekandest, mida nad peaksid saama.
Seadus sai ju ka korra tagasi saadetud, teatavad vastuolud põhiseadusega võeti sealt välja ja parandati ära. Aga nii nagu selle ja ka teiste seadustega – seadusi teeb riigikogu. Ja see, kas minule või mõnele huvigrupile üks või teine seadus meeldib või mitte, ei ole aluseks, et seda mitte vastu võtta.
Ja kui seadus pole põhiseadusega vastuolus, siis president võib selle muidugi uuesti tagasi saata, riigikohtusse saata ja lõhestumist veelgi suurendada kogu selle protsessiga. Aga lõpuks tuleb seadus allkirjastada, sest vastuolu põhiseadusega pole. See on presidendi roll.
„Rahajaotuse süsteem peab olema tunduvalt lihtsam ja arusaadavam.“
Meie riigis on see süsteem üles ehitatud nii, et vastutus seaduste kvaliteedi osas on eelkõige riigikogul. Aga mind häirib ses suhtes muu. Millal lapsed sünnivad? Sünnivad siis, kui on stabiilsus. Kui stabiilsust ja hingerahu pole, sest äkki seadus muudetakse järgmise parlamendi või valitsuse ajal ära, siis pigem sa ei vaata rahakotti, vaid mõtled, et kas kindlus on olemas.
Rahajaotuse süsteem peab olema tunduvalt lihtsam ja arusaadavam. Pole mõtet väga keerulisi skeeme hakata looma.
Isegi automaksu seaduse koostajad ei saa aru, kuidas on seda maksu täpselt vaja teha.
See ongi probleem. Maksuseadust pole veel tehtudki, aga kalkulaatorid on olemas, saad hakata arvutama ja ennast pingesse ajama, et mis minust saab ja palju ma siis selle auto eest peaksin maksma.
Isegi automaksu seaduse koostajad ei saa aru, kuidas on seda maksu täpselt vaja teha. Kord on tarvis keskkonda hoida, siis riigikassat täita – see ju tekitab segadust.
Kui mulle selgitataks, mis selle mõte on, siis ma püüan sellest aru saada. Aga praegu, nagu ma enne ütlesin, tuleb väga erinevaid signaale, kõik muutub pidevalt ja see ongi häiriv.
Minu taust on teadus. Ma tahan, et enne kui millegagi välja tullakse, on seal ka analüüsid ja faktid taga. Mitte nii, et tuleb poliitiline mõte ja siis alles vaatad, et kas mingid analüüsid või faktid sobituvad selle poliitilise mõttega või mitte. Ikka vastupidi peab olema.
Mul on üks auto liisitud, abikaasa tahab ju ka sõita. Elan linnast väljas, praegu mul elu võimaldab, et ma ise palju autoga ei sõida ja lapsed on suured. Aga kui lapsed olid väikesed, siis oli vaja neid sõidutada kooli, muusikakooli, trenni, ja bussiliiklus pole selline, et laps saaks bussiga minna.
Auto olemasolu on paratamatu. Ja paratamatu on ka see, et tihti on vaja kaht autot, et üldse kuidagi oma elu korraldada, kui mõlemad vanemad töötavad.
Ootame ära, milline see maks tuleb, millistele autodele ja siis on võimalik diskuteerida. Siin isegi käidi välja selline idee, Indrek Neivelt kirjutas, et maksustame hoopis elektriautod, maksustame neid, kel on raha, maksustame kallimate autode omanikud. Kritiseerida võib, aga tahaks teada, kuhu automaksust saadav raha läheb ja kui palju seda maksta tuleb.
Muidugi, see on elementaarne teada, kuhu see raha liigub. Automaksu puhul ma eeldan, et see läheb teedesse. Aga ma jään vastuse võlgu, sest seda seadust veel pole.
Mis häiris, aga mis on siiski põhiseadusega kooskõlas, on see, et seoti kõik kokku usaldushääletusega. Ütlesin juba kevadel, et kui nii jätkub, siis see läheb juba põhiseadusega vastuollu. Püüan enne sügist erakonna juhtidega maha istuda ja küsida, mis plaanid neil on ja kuidas riigikogu oma tööd jätkab.
Ja kui ta sellisel viisil jätkab, siis ma arvan, et meil on probleem.
Selleks ei pea ju seal käima, et näha, milline on töökultuur. Võib-olla otseselt enda peal ei tunneta midagi, aga kui sa vaatad, kuidas omavahel suheldakse, kuidas küsimusi esitatakse ja neile vastatakse, no ega see ei ole ilus. Samas kui vaadata mõne teise demokraatliku riigi parlamendi tööd, kus minnakse lausa kätega üksteisele kallale, on ju isegi väga hästi.
Aga häirib ikka, on ju selge, et selline stiil häirib. Peaks olema mingisugune lastetuba või kodune kasvatus, et jääda viisakuse piiridesse.
Kirikul on õigus samamoodi sõna võtta nagu mõnel teisel MTÜ-l, kel on ühine arusaam maailma asjadest. Seda ei saa ette heita, et kirik midagi arvab, sest me elame ikkagi demokraatlikus riigis ja meil on õigus arvata asjade kohta.
Ma ei kujuta ette, kuidas saaks üks seltskond või ühing sekkuda rohkem riigi asjadesse kui mõni teine. Kirik on üks paljudest.
Selline kartus ei ole alles nüüd tekkinud. Kirjutasin juba üle kümne aasta tagasi, et inimesed hoiavad end oma arvamuse väljaütlemisel tagasi, sest nii on mugavam. Ma arvan, et see on halb, kui inimene ei julge asju öelda või püüab jääda poliitkorrektseks.
Arvamus tuleb välja öelda, kuid tuleb öelda arusaadaval ja viisakal kujul. Aga see on probleem, ühelt poolt kui meil on jäänud üksikud arvamusliidrid ja ega sealt midagi uut enam ei tule; teised leiavad, et miks ma peaksin midagi arvama, mul on elu ju lihtsam ja lihtsam oma igapäevast tööd teha, kui ma avalikus ruumis sõna ei võta.
Ma ei tea, kas „kartma“ on õige sõna, aga nad ei tunne end mugavalt, kui pärast kommentaaridest loevad, mida tema arvamusartikli kohta kirjutatakse. Ja väga häid sõnu loeb sealt harva välja. See on küll väike osa ühiskonnast, kes kommenteerib, aga lugedes ei adu, et see pole kogu rahva, vaid väga väikese osa inimeste arvamus.
Ma olen õppinud mitte lugema. Aeg-ajalt huvi pärast vaatan, aga üldiselt hoidun. Need ei anna midagi juurde. Varem oli nii, et lugesid neid ja said ise ka midagi teada, oli kriitika, aga sisuline. Tänapäeval see nii ei ole. Pigem minnakse kohe esimese kommentaariga isiklikuks, aga see ei aita ju kuidagi mind ega kedagi teist oma tööd paremini tegema.
Mina ei taha ka olla see tagantjärele tark, kes ütleb, mis valesti läks. Aga paljud asjad vajavad mitte tehnilist selgitust, vaid eeskätt poliitilist.
Miks see otsus vajalik on, millised on alternatiivid või kas need on olemas? Samas me teame väga hästi, et vajame väljaõppekohti. Ja Eesti on väike maa, sobivaid kohti väga palju ei ole. Me teeme küll Lätiga koostööd, aga pole võimalik kõik õppused ju läbi viia Lätis. Tuleb leida lahendus, mis inimesi kõige vähem häirib. Sest selge on see, et häirima see jääb.
Eks nii on ja arusaadav, et ei taha. Majaomanikele tuleb leida mingi lahendus. Häirivad faktoreid on palju. Ma just käisin Inglise kuninga juures Windsoris külas, mille lähedal tõuseb iga 40 sekundi tagant lennuk Heathrow lennuväljalt, müra on üsna tugev. Kui selle kohta küsida, siis nad vastavad, et on harjunud.
Ma ei taha öelda muidugi, et müraga peakski harjuma.
Ma ei tahaks hirmu külvama hakata, et sügis tuleb õudne. Liigume sinna sügisesse kõigepealt. Aga olen meeldivalt üllatunud, et meie inimesed väga ei nurisegi.
Ma ju liigun palju ringi, räägin inimestega. Muidugi öeldakse, et on raske, aga püütakse ikkagi hakkama saada. Püütakse leida lahendusi, vähemalt maal. Ja eks tulebki rohkem endale lootma hakata. Kuid riigi tugi peab kindlasti olema, eelkõige keskkonna loomisel, olgu see keskkond siis selline, et me saaksime endale lapsi peredesse juurde või siis ärikeskkond, mis tagab teatava kindluse, et siia tuleksid investeeringud.
Elu ongi sinusoidne, et läheb alla ja siis jälle üles. Eelkõige valitsus, aga ka meie ise peame tegema kõik selleks, et hakkaks jälle nokk ülespoole liikuma ja et elu läheks jälle helgema poole peale.
Muidugi on kallimaks läinud, teisalt on ülesandeid ja kohustusi ka juurde tulnud. Välissuhtlus on üks presidendi olulisi rolle, ja kui seda ei oleks võimalik teha, siis ma arvan, et Eesti riigil on probleem.
Kui jääksid ära visiidid, kui me ei saaks vastuvõtte teha. Aga kui me ei saaks 20. augustit tähistada või 24. veebruari? Siin juba pakutigi meile välja, et kui raha pole, ärge siis 24. veebruari tähistamist tehke.
Las see jääb minu teada. Aga see pakkumine ei tulnud tänavalt.
Ega minul pole vaja isiklikult kuskile minna, aga riigile on see oluline. Mina oleksin hea meelega kodus, vaataksin kaugusesse ja mõtleksin.
Kas tõesti on meie riik jõudnud niikaugele, et meil ei ole raha enam kõige olulisemat tähtpäeva pidada? See ei ole presidendi kodune pidu, vaid Eesti riigi oluline tähtpäev. Sama kehtib ka välisreiside kohta. Ega minul pole vaja isiklikult kuskile minna, aga riigile on see oluline. Mina oleksin hea meelega kodus, vaataksin kaugusesse ja mõtleksin.
Reisimine on ülesanne ja kohustus ning kui seda ei saaks teha, sest kuskil leitakse, et raha pole, siis arvan, et see ei ole õige lähenemisviis.
Narvas elab inimesi, kes ei saa eesti keelest aru, seal on 90 protsenti koduse vene keelega. Eks see on tegemata töö, kuigi oleme kogu aeg 30 aastat siiani püüdnud midagi teha. Aga ilmselt me pole seda väga tõsiselt teinud, oleme järele andnud eesti keele õpetamisel keskkonnas, kus eesti keelt ei kuule.
Tean, et üks osa noortest tahab õppida ja nad käivad ka pärast koolitunde eesti keelt harjutamas. Aga on vaja leida õpetajad, kes oskavad õpetada kakskeelses või venekeelses keskkonnas. Olen isegi sellise ketserliku mõtte välja käinud, et venekeelsetele noortele võiks ühe aasta koolis õpetada vaid eesti keelt. See pikendab küll nende kooliaega terve aasta võrra, aga sa ei pea õppima samaaegselt matemaatikat ja eesti keelt, vaid sa saad õppida keele selgeks ja siis on sul võimalik õppida matemaatikat.
Keeleõpe on vabatahtlik. Mida rohkem keeli inimene teab, seda parem. Me võime ka küsida, kas me läti keelt peame õppima. Ei pea, aga tore oleks õppida läti keelt, naaberriik ikkagi.
Ega selles, et Ukrainas on sõda, pole vene keel süüdi. Kui me ei õpi seda keelt, siis jääme ilma paljustki, mida Venemaa omal ajal kultuuripärandina on meile pakkunud. Ja see kehtib kõikide keelte kohta.
Võimalus peab olema. Kuid kas igal koolil on võimalus pakkuda kolme-nelja võõrkeelt? Ma arvan, et ei ole, sest pole õpetajaid, neid otsitakse tikutulega taga. Sa võid ju saksa keelt tahta õppida või su vanemad tahavad, aga kui õpetajat pole?
Aga seda ma küll ei pea õigeks, et viskame vene keele välja ja võtame mõne muu keele asemele. Hariduse puhul ei saa emotsiooni pealt otsustada, see on selline laev, mida järsku ei pööra. Ja tagajärjed võivad olla väga suured, kui kuskil tehakse viga. Olen nõus sellega, et on võimalik luua kõrvale alternatiivseid koolisüsteeme.
Avaliku tähelepanuga harjub väga ruttu ära. Ma olen ju olnud ka varem ametites, mis pole päris sellised, et inimene tänaval ära ei tunne.
Aga terve süsteemiga katsetama hakata ei ole mõistlik.
Avaliku tähelepanuga harjub väga ruttu ära. Ma olen ju olnud ka varem ametites, mis pole päris sellised, et inimene tänaval ära ei tunne. Ei ole häiriv, harjub ära, et tahetakse koos pilti teha ja rääkida. See käib ameti juurde.
Eesti riigis ei ole president ju valitseja, selleks on meil valitsus. Presidendil on hoopis teistsugune roll. Aga muidugi, kõike ei ole kahjuks võimalik süvitsi läbi mõelda, päevad on pikad ja sõite palju. Kuid eks teaduse ja poliitika maailm ongi erinev.
Kui teadlane püstitab hüpoteesi ja see ei lähe faktidega kooskõlla, siis sellele tõmmatakse vesi peale, see ei tööta. Poliitikas on teistmoodi, tuleb idee või hüpotees ja alles siis hakatakse sinna otsima fakte taha.
Matkatakse ja joostakse sealt niisama mööda ning seda olen küll märganud, et kui vanasti joosti niisama mööda teed edasi, siis nüüd jäädakse seisma ja näidatakse näpuga maja poole. See on muutunud. Aga õue peale muidugi tulla ei saa. Ka ajakirjanik mitte.
Sõltub päevakavast, praegu on natuke rahulikum, aga mõnikord ei saa üle kuu aega sinna. Või siis vaid üheks päevaks.
Selle asjaga on nii, et mis sa seal ikka teed... Eks teed tööd ja siis lõpuks lähed magama. Enda järgi natuke ikka sätid, et oleks enam-vähem. Aga see ei ole kodu.