Vali endale sobiv esindaja tema pahede ja pattude järgi!E-hääletamine juba käib. Sa oled täitnud Delfi valijakompassi, oled vastanud küsimustele Postimehe ja ERRi omades. Oled vaadanud debatte ja valimisreklaame, aga ikka ei tea, kelle poolt hääletada? Hääletamist ära jätta ei saa, hääletada on vaja – viimase võimalusena tuleb sulle appi ypsiloni valimiskompass. Siin sa ei pea mõtlema, mida sa arvad astmelisest tulumaksust või energeetikasektorist. Ei-ei-ei, siin sa valid endale sobiva kandidaadi tema pahede ja pattude järgi. Meil kõigil on neid, eriti poliitikutel, me oleme ju siiski inimesed. Miks mitte siis leida endale kandidaat omaenda näo ja teo järgi.
PS! Valijakompass on suunatud ainult Tallinna, Harjumaa ja Tartu linna ringkondadele.
Valimisringkond nr 1 – Tallinn: Haabersti, Põhja-Tallinna ja Kristiine linnaosa
Kui sa toetad Põhja-Koread, siis vali Parempoolsete seast Micheal Gregorius Bach.
Kui sa boltid ja woltid rohkem, kui endale tunnistada tahad, vali Keskerakonnast lahkunud ja Rohelistesse suundunud Evelyn Sepp, kes kasutas 2008. aastal riigikogu liikmena taksoga sõitmise jaoks 124 932 krooni (ligi 8000 eurot) kuluhüvitisi.
Kui sulle meeldib korporatsioonis õlut juua, siis Kristjan Järvan (Isamaa).
Kui sulle meeldib kanda kriminaalselt lühikesi pükse, siis vali Raimond Kaljulaid (Sotsid).
Kui sul on harjumuseks vahendada keelatud annetusi parteidele, siis peaksid hääletama Silver Meikari (Sotsid) poolt.
Samas ringkonnas on alternatiiv Kristen Michal (Reform).
Kui sulle meeldib lihtsalt trollida valimisdebatte – noororav Kristo Enn Vaga.
Kui sulle meeldib nimetada inimesi sodomiitideks, vali Urmas Reitelmann (EKRE).
Kui sa arvad, et ilmtingimata ei peaks Pika Hermani tornis lehvima sinimustvalge lipp, vali Varro Vooglaid (EKRE).
Kui sul on kogemusi kihlveopettustega, siis vali Elvis Brauer (EKRE).
Kui avatud turumajanduse asemel eelistad kartelle, siis saada parlamenti enda esindajaks Argo Luude (EKRE).
Kui sulle ei meeldi naiste ees vabandada ning põed raskelt makjavellismi käes, siis Hendrik Johannes Terras (Eesti200) peaks olema su eelistus.
Kui sa hilined peaaegu igale koosolekule, siis vali Tanel Kiik (Kesk).
Valimisringkond nr 2 – Tallinn: Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita linnaosa
Kui arvad, et kanep peaks olema legaalne, vali Johanna Maria Tõugu (Rohelised).
Kui sulle meeldib välismaistes klubides inimestele lõuga anda, siis vali Riho Terras (Isamaa).
Kui sulle meeldib veipida, siis Tarmo Kruusimäe (Isamaa). Pärnus elavatele tupsutegijatele võid soovitada Peep Petersoni (Sotsid) ja Lääne-Virumaa suitsetajatele Üllar Saaremäed (Isamaa).
Kui sulle meeldib käia Lätist viina järel, siis muidugi Jevgeni Ossinovski (Sotsid).
Kui sulle ei meeldi Eesti inimestele oma ausaid silmi näidata, vali Marek Reinaas (Eesti200).
Kui sulle meeldib Facebookis liiga palju kommenteerida, siis Tõnis Palts (Isamaa).
Kui sa oled kaotanud kuhugi 10 miljonit, siis Siim Kallas (Reform).
Kui sa lihtsalt mängid kasiinos pidevalt oma raha maha, siis hääleta Tõnis Möldri (Kesk) poolt.
Valimisringkond nr 3 – Tallinn: Mustamäe ja Nõmme linnaosa
Kui meeleavaldajad on sinu arust liiga ülbed, siis vali Igor Kravtšenko (Kesk).
Kui meeldib raadios vulgaarsusi ette lugeda, siis hääleta Kalle Muuli (Isamaa) poolt.
Kui sul pole midagi öelda, aga meeldib rääkida, siis Sven Mikser (Sotsid) on sinu masti mees.
Kui sul on kiusatus ajada jalgrattureid alla, siis vali Mart Kallas (EKRE).
Kui sulle meeldib Youtube'is enda häält kuulata – Markus Järvi (EKRE).
Kui sulle meeldib raha kulutada, aga ei oska sellega ringi käia, ning paralleelselt kõige osas klähvida – Martin Helme (EKRE).
Kui sulle ei immigrandid, aga oled ise immigrant – Mike Calamus (EKRE).
Kui sul puuduvad elus põhimõtted, siis on sul väga palju ühist Margus Tsahknaga (Eesti200).
Kui oled liiga kergekäeliselt sattunud püramiidskeemidesse, lootes kergelt raha teenida, vali Urmas Paet (Reform).
Valimisringkond nr 4 – Harju- (v.a Tallinn) ja Raplamaa
Kui sul on kombeks liiga palju pildistada ja jäädvustada igat eluhetke, vali Marko Mihkelson (Reform).
Kui sulle väga meeldib halb Eesti muusika, hääleta Siim Pohlaku (EKRE) poolt.
Kui sulle meeldib ebapraktilised ja koledad pick-up kaubikud, siis ainult Tanel Talvel (Sotsid) on sama halb maitse kui sul.
Kui seisad keskaealiste valgete meeste õiguste eest, siis on ainuke valik Lauri Vahtre (Isamaa).
Valimisringkond nr 10 – Tartu linn
Kui sulle meeldib Twitteris liiga palju säutsuda, siis hääleta Marti Soosaare (Rohelised) poolt.
Kui sa ei oska parkida ega mõista parkimiskontrolöride juttu, vali Jaan Toots (Kesk). Tal on suur Maybach.
Kui arvad, et Eesti kultuur kuulub sarkofaagi, ning arvad, et kultuuritoetused peaksid ennekõike minema Merkole ja Nordeconile, hääleta Tõnis Lukase (Isamaa) poolt.
Kui su suhted oma sõpradega ei kesta kaua, vali Gea Kangilaski (Eesti200).

Isegi kui sa ei leidnud enda jaoks ühtegi sobivat kandidaati, on oluline, et sa ikkagi läheksid valima. Õigus rahvana valida ise oma parlamenti on raskesti välja võideldud õigus – kasuta seda!


Meelis Oidsalu: EKRE tavatud suhted relvalobiga vastavad tõele   Valimiste eel laiemalt ja 1. märtsi Eesti Ekspressis jutuks tulnud EKRE ja relvalobi tavatud suhted keskmaa õhutõrje soetamise arutelu ajal 2020. aasta sügisel pole väljamõeldis ega infooperatsioon, vaid tõsilugu, kirjutab Meelis Oidsalu.   Olin kaitseministeeriumi asekantsler 2020. aasta sügisel, mil riigikogus oli arutelu all õhutõrje ja rannakaitse soetamise võimalik lisarahastus. Külastasin toona ka ise erakorraliselt üht septembrikuist riigikogu riigikaitsekomisjoni istungit, kus tegin kaasa tunniajase jupi sellest hetkel populaarseks saanud Eesti riigikaitse lähiajaloo episoodist. Tasub meelde tuletada, et EKRE aktiivsed esindajad olid varemgi riigikogus vaidlustanud erinevate relvasüsteemide hankeid ja seda viisil, mis soosisid konkreetseid pakkujaid. Riigikogu stenogrammides on need avaldused näha. Kaitseministeeriumis töötades juhtisin sellele probleemile tähelepanu 15. veebruaril 2019 Delfis avaldatud artiklis. Suhtlesin ka justiitsministeeriumiga. Arenguid ei toimunud. 2020. aasta sügisel keskmaa õhutõrje ümber toimunud veidrad ja täitsa ametlikud õhutõrje-arutelud olid seega EKRE poolt juba juurutatud parlamentaarse subkultuuri jätkumine. Ühel komisjoni istungil, kus samuti viibisin, tutvustas EKRE liige Leo Kunnas rahandusministriga koostöös välja töötatud plaani, kuidas hankida kiiresti Eestile keskmaa õhutõrje. Plaan sisaldas kolme elementi või tingimust: 250 miljoni euro eraldamine keskmaa õhutõrje ostmiseks; selle rahaeraldise ära kulutamine 2020. aasta lõpuks, st vähem kui nelja kuu jooksul; ajasurvest tulenevalt riigihanke ärajätmine ja selle asemel riik-riigile tehingu eelistamine. Hanke ärajätmise soovi kohta on riigikaitse komisjoni 16. septembri 2020 erakorralise istungi protokollis isegi tõend (vt lisa) järgmise lause näol: "Martin Helme vastas, et õhutõrje puhul oleks tegemist riik-riigiga tehinguga ning hanget ei toimuks." Et Leo Kunnas teatas lisaks, et on olemas ka konkreetne relvatootja ja selle esindaja, kes suudaks kõikidele kolmele tingimusele vastava tehinguga sel aastal lepingusse jõuda, siis juhtisin tähelepanu, et selline tegevus, kus riigieelarvelise rahaeraldise pakkumisele on konkreetse tootja silt peale kleebitud, ei pruugi olla seaduslik. Seepeale kaotas Leo Kunnas talle väga mitteomaselt enesevalitsuse. Hiljem on EKRE püüdnud toona tekitatud ajasurvet eirata, näiteks väitis EKRE liige Alar Laneman 19. veebruari Postimehele avaldatud vastulauses, et 2020. aastal "olles enne konsulteerinud rahandusminister Martin Helmega, käisime välja idee, et lisaks kehtivas eelarvestrateegias määratud rahale võiksime investeerida lähiaastatel umbes 300 miljonit eurot, sellest 50 miljonit miiniveeskamise ja rannakaitse ning 250 miljonit keskmaa õhutõrje võimekuse loomiseks." Riigikogu liige Laneman moonutab oma vastuses üht olulist fakti: keskmaa õhutõrje raha kulutamist nõudis EKRE juba sama aasta lõpuks. Nii et lisaks asjaolule, et komisjonis toimus arutelu konkreetse firma hinnapakkumise alusel, pandi sellele pakkumisele peale ka ebarealistlik ajaline surve, mis oleks jätnud valikusse ainult ühe ettevõtte. Hoidun spekuleerimast, mis motiividel Martin Helme ja Leo Kunnas oma plaane ja selle ajalisi tingimusi seadsid ning õhutõrjesüsteemi tarnijat valisid. Aga ettevõtja Raivo Tamme osalust selles plaanis ei üritatud isegi varjata. Kõige häbitum selle loo juures on, et sellise plaani arutelud leidsid aset meie riigikaitsekomisjoni ametlikel istungitel ja kõigi teiste erakondade silme ees. Ei mäleta, et teised kohal viibinud erakonnad oleks innukalt EKRE lähenemist vaidlustanud. Kindral Martin Herem on teinud tollastest umbsetest ja higistest riigikaitsekomisjoni aruteludest tagantjärele detaile avaldades vilepuhuja tänamatut tööd, olukorras, kus vilet puhuda poleks vajagi. Kui riigikogul oleks kaasaegne lobireeglistik (mis näeks ette ka riigikogu liikmete lobistidega kohtumiste registreerimise sarnaselt täna ministeeriumides hästi tööle hakanud süsteemile) ja selliseid episoode välistav töökultuur, siis ei peaks kaitseväe juhataja tegelema keset Euroopas käivat suurt sõda korruptsiooniennetuse tõhustamise vajaduste reklaamimisega. Seda protsessi peaks vedama hoopis justiitsministeerium. Suur ja lihtne palve uuele riigikogu koosseisule: tehke palun lobireeglid korda. Piinlik on.    					Toimetaja:  Kaupo Meiel


VIDEO I Martin Helme:  “Nendel valimistel on valik väga lihtne – saab valida Eesti poolt või Eesti vastu”“Nendel valimistel on valik väga lihtne – saab valida eesti poolt või Eesti vastu. Eesti vastu hääletavad kõik need, kes annavad oma hääle jätkuvale inflatsioonile, jätkuvale korruptsioonile, jätkuvale immigratsioonile, lõputule sõjaõhutamisele…” kõneles EKRE esimees Martin Helme oma valimiste-eelsel tuuril.


Eino Vaher: „Vedelamängimise aeg peaks nüüd küll otsas olema“Juhuslikult on mul päris korralik haridus. 1989. aastal lõpetasin tollases TPI majandusteaduskonnas tööstuse planeerimise. Niisiis sama eriala, nagu paljud tulevased kuulsusrikka Hansapanga asutajadki.
Ega kursusekaaslasedki mingid äpud ole. Mõnigi neist on pressinud end Eesti 600 rikkaima hulka. Või töötavad toredatel lugupidamisväärsetel ametikohtadel. Ning kuigi pole ma end ära süstinud ega ealeski oma nägu katnud, eelmisel suvel liitusin ka EKRE-ga, ometi kutsutakse nüüd juba halli habemega maleõpetaja endiselt iga-aastastele vahvatele sünnipäevapidudele.
Et ehk on temalgi midagi tarka või vähemalt naljakat öelda. Olen tänulik.
Mõnikord lähme vaidlemagi. Kuidas muidu. Oma põhimõtteid peab ju kaitsma. Poliitikast me väga ei räägi. Meil on teisigi jutte. Vahel siiski.
Viimatisel kokkusaamisel teatas üks neist kaaslastest, et EKRE poolt ta ei hääleta. Lisas aga kohe, et kui rahvuskonservatiivide esimees Martin Helme temaga kohtumas käis, siis Martini põhimõtted majandusest talle väga meeldisid. Mõnus oli neid sõnu kuulda. Mitte ainult sellepärast, et EKRE põhimõtted saja töötajaga tehasedirektorile meeldisid. Vaid ka see, et meie peaministrikandidaat mitte ainult ei ringreisita mööda Eestimaad ja tee valimispropagandat, vaid külastab ka ettevõtteid ja uurib, kuidas nende elu veidigi paremaks muuta.
Sest sõbrad! Asju, mida tuleks teha teisiti, on kogunenud väga palju. Liigagi palju. Elektrihindade pöörane tõus ja sellega kaasnev rahva elatustaseme langus. Toiduainete hinnad on tõusnud pea kahekordseks. Ettevõtete raskused, millest iga päev lehtedest teada saab. Laste sündimuse järsk vähenemine. Välismaa pankade meeletud kasumid ja selle eest justkui tänutäheks mingid räpased rahapesuskandaalid. Määratud trahvirahadest ei näe Eesti loomulikult undki. Need laekuvad osavamatele riikidele. Ladudes mädanevad mahakandmisele kuuluvad vaktsiinid. Nagu kuulda, saabumas on uus kogus. Muret pole, maksumaksja maksab sellegi jama kinni. Rahvusriigi hävitamine koos sinna juurde kuuluva kellelegi pimesi kuuletumise ja koogutamisega. Süüdimatu valetamine ja kultuuri hääbumine.
Küsisin ühes raamatupoes, millist raamatut enim ostetakse. Vastus oli, et loomulikult eneseabiraamatuid. Aitab.
Vahel mulle tõesti tundub, et mängiksime justkui mingit kindla stsenaariumiga äraandmist. Anname vabatahtlikult oma nuppe ära. Males äraandmist ei tunta. Küll olen isadelt kuulnud, et kui nemad veel noored olid, oli toredaks tavaks teha oma väljavalituga partii malet. Oma tulevasel siirast rõõmu tundes võita lastes. Küll oli mõni mees hiljem kurtnud, et ta nägi hirmsat vaeva, et hilisem naisuke talle lõpuks ometi lihtsa mati ära paneks. Vahel oli õnnegi.
Kabes on äraandmine hoopis populaarsem. Võidab mängija, kes kõik oma nupud vastasele esimesena ära sööta suudab. Päris peenike mäng. Kuigi mulle endale väga ei meeldi. Rahvasuus kutsutakse seda vedelaks. Vedelamängimise aeg peaks nüüd küll otsas olema. Tugevamini tuleb mängida, daamid ja härrad! Ning õiget kabet ka. Male on tegelikult veelgi parem.
Head inimesed, ärge peljake rahvuslike jõudude esile tõusu. Olen täiesti veendunud, et need valimised võidab EKRE ja et Martin Helmest saab meie järgmine peaminister. Väga hea peaminister. Kogu rahva ja ka ettevõtjate peaminister.
Eino Vaher, maleõpetaja, EKRE fraktsiooni Rakvere linnavolikogu liige


Lavly Perling Hololei-skandaalist: parteis on korruptsiooni suhtes nulltolerants, kuid hetkel on veel vara hinnanguid andaMillal Henrik Hololei Katarit puudutava kohta aru annab, tema kodupartei juht Lavly Perling praegu ei tea – ootab ju tema isegi momenti, mil tiheda graafikuga tippametnik kord oma käike ja tegemisi põhjendama asub.
Väljaanne Politico paljastas teisipäeval, et Euroopa Liidu transpordijuht Henrik Hololei võttis Qatar Airwaysilt vastu tasuta lende. Samal ajal sõlmisid Euroopa Komisjoni transpordiametnikud lennukokkulepet Dohaga.
Mida arvatakse sellest tema koduparteis, Parempoolsete seas?
Erakonna juht ja endine peaprokurör Lavly Perling märkis Delfile, et – veel – suurt ei miskit.
„Tean sama palju, kui olen lehest lugenud – selle pinnalt hinnanguid anda on võimatu. Ja ei tohigi,“ märkis Perling esmalt.
Mida arvata aga asjaolust, et Hololei keeldus Politicole kommentaari andmast?
„Kuna ei tea üldse taustsüsteeme, siis ma tõesti ei oska kommenteerida. Arvan, et peame kõigepealt inimese enda käest küsima nii sisu kui ka kommunikatsiooni kohta,“ sõnas Parempoolsete juht.
On ta Hololeiga sel teemal kuidagigi ühenduses olnud?
„Ei. Pole kaks päeva olnud võimalik temaga suhelda. Usun, et kui ta aega ja mahti leiab, siis ma räägin temaga,“ sõnas Perling.
Politico viitas sarnasele kaasusele europarlamendis, kui sealne saadik Maria Arena otsustas peale Politicos ilmunud infot (kus avaldati asjaolu, et Arena oli nautinud Katari kinnimakstud lende ja majutust ning seda läbipaistmatul moel) ametist tagasi astuda. Mida arvab Perling laiemalt – kas Hololei kaasus näib esmapilgul selline, mis nõuaks vastutuse võtmist ja tagasi astumist?
„Kuna helistasite Parempoolsete juhile, siis üks, mida saame kinnitada, on hoopis see, mida oleme välja öelnud: kõige suhtes, mis puudutab poliitilist korruptsiooni, on meil nulltolerants ja nii jääb. Kuid seda lugu ei saa sellega siduda, sest pole piisavalt infot,“ sõnas Perling lõpetuseks.
Üheksa lendu Katari rahataskust
Politico kirjutas eile, et Euroopa Komisjoni kõrgeim transpordivolinik Henrik Hololei võttis Katari valitsuselt vastu tasuta lende ning seda ajal, mil tema meeskond pidas läbirääkimisi riigi enda lennufirmale olulise lennunduslepingu üle.
Euroopa Komisjoni transpordiosakonna peadirektor Henrik Hololei (Parempoolsed) lendas aastatel 2015–2021 üheksa korda tasuta äriklassis Qatar Airwaysiga, selgub Politicole kättesaadavaks tehtud andmetest. Kuus tasuta lendu toimusid turulepääsulepingu koostamise ajal ja neli neist maksis Katari valitsus või Katariga seotud kontsern.
Hololei keeldus Politicole asja kommenteerimast. Euroopa Komisjoni pressiesindaja kaitses Hololei otsust nõustuda Qatar Airwaysi tasuta lendudega. „Kõik üksikasjalikult kirjeldatud lähetused olid lubatud ja toimusid kooskõlas kehtivate eeskirjadega,“ ütles pressiesindaja, lisades, et võimalikke huvide konflikte „kaaluti hoolikalt ja välistati“.


Internetikelmid varitsevad kõikjalDetsembris juhtus Eesti piimandusmuuseumi juhatuse liikmel Anneli Siimussaarel üks kummaline seik - ta oleks endale ühe päeva jooksul just kui kaks korda toitu tellinud. „Ju siis oli nälg,“ naljatles Siimussaar.
Tegelikult avastas ta aga pangakontot kontrollides, et 20-minutilise vahega on sealt maha läinud üle 70 euro, saajaks Wolt Helsinki. Siimussaare sõnul oli tal kunagi küll telefonis Wolti rakendus, kuid seda pole enam ammu ning toitu Imaverre ju Woltiga tellida ei saagi. Kuna asi tundus kahtlane ning ka meedia hoiatab sageli petuskeemide eest, võttis ta panga ja toiduettevõttega ühendust.
Siimussaare sõnul tuli tal läbida paras kadalipp, sest arusaamatusi ning telefonikõnesid oli palju. „Esimesena öeldi pangast, et ma kaardi kinni paneks,“ sõnas ta. „Kui internetiostude võimalus on pangakaardi puhul aktiveeritud, siis on lihtsam kaarti üle võtta ja teha tehinguid vale identiteeti kasutades,“
selgitas Siimussaar ja lisas, et turvalisem oleks iga internetis sooritatud ostu korral eraldi pangakaart aktiivseks teha ja hiljem see uuesti maha võtta. „Oleks ma seda enne teadnud, siis ehk ei oleks sellist sekeldust olnud,“ sõnas ta ja lisas, et pank oli küll hästi vastutulelik, kuid nende käed jäävad sellistes olukordades lühikeseks, mistõttu on oluline roll ka teenusepakkujaga suhtlemisel.
„Teenusepakkuja püüdis mulle selgeks teha, et äkki ma ise või mõni minu tuttav siiski tellis toitu, kuid jäin endale kindlaks, et see ei saanud nii olla,“ sõnas Siimussaar. Ta soovis saada Woltilt ka andmeid, kes ja kuhu täpsemalt toitu tellis, kuid teenusepakkuja keeldus, põhjendades, et need on isikuandmed. „Olin nõutu - nende jutu järgi mina tellisin toitu, minu rakendust ja kaarti oli kasutatud, kuid mulle andmeid väljastada ei saanud,“ sõnas ta. Siimussaare arvates on ainuke võimalus, kuidas raha võis kaduda, et keegi sai tema endisele Wolti kontole ligi.
„Üks memm võttis minuga samuti ühendust ja rääkis loo, kuidas ta oma pensionist ilma jäi,“ tõi ta näite. Memme sõnul saadeti tuttava nime alt talle sõnumiga teade, et nad kahekesi võitsid 8000 eurot. Seejärel küsiti pangakonto paroole ning paraku memm need ka andis, misjärel ta konto rahast tühjaks tehti. „Memmeke väga ei mõelnud sellele, et tegemist võis olla petuskeemiga, võttis ta seda kui õppetundi ning avaldust politseile ei kirjutanud,“ selgitas Siimussaar.
Nüüdseks on broneeringud tühistatud ja politseile avaldus tehtud. Siimussaare sõnul lõppes olukord talle siiski hästi, sest ta sai varakult jälile ning raha oli alles broneeringus. Siiski võib teenusepakkuja broneeringu tühistamise veel vaidlustada. Siimussaar tunnistas, et talle oli see suur õppetund ning ta on tulevikus oma rahaasjadega hoolsam ja eelistab sularaha. Tema soe soovitus on jälgida pidevalt oma pangakonto seisu, et märgata võimalikke anomaaliaid. „Õppige minu vigadest.“

MARIS PRAATS


Rohekodude toetused paisutasid Itaalia eelarvedefitsiitiMILANO, 1. märts, AFP-BNS – Itaalia viimase kolme aasta eelarvedefitsiit hinnati kolmapäeval seniarvatust oluliselt kõrgemaks, et võtta arvesse maksusoodustuste programme, sealhulgas skeemi, mis on suunatud kodude energiatõhusamaks muutmiseks.
Läinud aastal oli eelarvepuudujääk kaheksa protsenti sisemajanduse kogutoodangust (SKT), võrreldes valitsuse plaanitud 5,6 protsendiga, ja 2021. aastal 9 protsenti varem teatatud 7,2 protsendi asemel, teatas riiklik statistikaamet Istat.
Hinnang 2020. aasta defitsiidile tõsteti 9,5 protsendilt 9,7 protsendile.
Majanduskasv oli läinud aastal 3,7 protsenti ehk kooskõlas valitsuse prognoosiga.
Andmete korrigeerimine järgneb Eurostati läinudkuisele direktiivile, kus nõuti, et maksusoodustused võetaks eelarves arvesse nende väljastamise ajal, mitte siis, kui neil on reaalne mõju maksutulule.
Sealhulgas maksusoodustused niinimetatud Superbonuse skeemi alusel, mille lõi Itaalia eelmine valitsus 2020. aastal ja mida nüüdne peaminister Giorgia Meloni on kritiseerinud.
Programmi kohaselt maksab riik 110 protsenti kodude energiatõhusamaks muutmise kulust, subsiidium makstakse seejuures välja maksukrediidi või maksukoormuse vähendamisega.
Programm andis tõuke ehitussektorile ja Itaalia majandusele laiemalt, kuid seni on see riigile läinud maksma 61,2 miljardit eurot, selgub rahandusministeeriumi andmetest.
Koos teiste ehitussektori toetustega kasvab summa suisa 110 miljardi euroni ehk kuue protsendini SKT-st.
AFP – Baltic News Service


Pole kaupa ega raha: TTJA pani kinni kliente tüssanud e-poeSel aastal on juba TTJA poolt suletud üks e-pood.Foto: Kuvatõmmis
PRO tellijale
Tarbijakaitse ja tehnilise järelevalve amet (TTJA) sulges veebruaris e-poe baltagro.ee, mis korduvalt ei saatnud klientidele kaupa ega tagastanud raha.
Loe ka: Miljonitesse ulatuva käibega Soome veebipoel on Eestis tekkinud suur maksuvõlg
Baltagro.ee kohta laekus hulganisti kaebusi ja osa neist jõudsid ka sotsiaalmeediasse. “Tundub, et olen langenud pettuse ohvriks. Tellisin omale autotelgi, mida ootan juba üle kahe kuu. Enam ei vastata ka minu numbrile,” kirjutas üks pettunud klient sotsiaalmeedias.
TTJA jaoks pole see sugugi esmakordne juhtum, kui on vaja e-pood sulgeda. Näiteks eelmisel aastal tabas sama saatus ka kurikuulsat e-poodi, mis jõudis oma probleemidega korduvalt ka meediasse.
Tarbijatele antakse katteta lubadusi
Hiljuti kinni pandud baltagro.ee kuulus ettevõttele Baltinvest & Partnerid OÜ ja tegeles aiakaupade, paviljonide, autotelkide ja muu taolise müügiga. Enamik pahaseid kliente tõi välja, et lubatud kaupa ei saadetud kohale ja lõpuks ei vastatud ka telefonikõnedele.
“Kui püüate nendega kontakti saada, siis reeglina telefonile ei vastata, ja kui vastavad, siis valetatakse, et süüdi on kas transpordifirmad või laotöötajad. Ootan kaupa juba 2 kuud,” kirjutas üks BaltAgro veebipoest tellimuse teinud klient oma Facebooki kontol.
Eelmisel aastal sulges TTJA ligipääsu kolmele e-poele, nende seas ettevõtte AGIR OÜ veebipoe revalmoobel.ee, mille kohta laekus kokku üle 200 kaebuse. Nende seas olid nii kirjalikud pöördumised kui ka telefonikõned.
Tarbijad kurtsid peamiselt, et ettevõte ei tarni kaupa, ei tagasta õigeaegselt raha ning ei vasta kirjadele ega kaebustele. Selle tulemusel alustas TTJA järelevalvemenetlust, kus AGIR OÜ-le anti võimalus olukorda selgitada ning eksitavad kauplemisvõtted lõpetada. Kuid ettevõte ei vastanud lubatud tähtajaks ei TTJA ega ka tarbijavaidluste komisjoni pöördumistele ja seepärast otsustati e-poele ligipääsu piirata.
Üldjuhul jõutakse sulgemiseni siis, kui kaupleja on jätnud tarbijatele kauba tarnimata, lepingust taganemisel raha tagastamata, pole taganud asjakohast klienditeenindust ega lahendanud tarbijavaidluste komisjonile esitatud kaebusi.
TTJA ettevõtluse osakonna kaubandusteemade jurist-valdkonnajuht Hellika Teder viitas, et pigem jõutakse sulgemisteni harva ja tegemist on viimase abinõuga.
Reeglite eiramisel ei jäägi muud üle
Teder kinnitas esmalt üle, et TTJA-l on võimalik keelata ligipääs ettevõtja veebipoele, kui see on vajalik tarbijatele tekkiva olulise ohu ärahoidmiseks ja selleks puuduvad muud tõhusad võimalused. Teisisõnu, kui ameti poolt kasutusele võetud järelevalvemeetmed ei ole toonud oodatud tulemust. “See tähendab, et kaupleja ei allu ameti poolt rakendatavatele meetmetele ega vii oma tegevust seadusega kooskõlla ning jätkab õigusrikkumisega,” selgitas ta.
Tavapäraselt viivad Tederi sõnul kauplejad oma tegevuse järelevalvemenetluse käigus seadusega kooskõlla, kuid mitte kõik, mistõttu on TTJA pidanud need e-poed sulgema.
Kuidas protsess välja näeb?
Amet algatab kõigepealt järelevalvemenetluse ja kuulab kaupleja ära, mille raames saab ta esitada oma arvamuse ja vastuväited õigusrikkumise kohta.
“Ärakuulamisel juhib amet kaupleja tähelepanu sellele, mis meetmeid saab kasutusele võtta, kui rikkumist ei kõrvaldata,” ütles Teder. Üheks võimalikuks meetmeks ongi e-poele ligipääsu piiramine. Mis tähendab seda, et kui kaupleja pole ameti poolt määratud tähtajaks rikkumist kõrvaldanud, võib TTJA teha veebimajutajale ettekirjutuse, millega piiratakse tarbijate ligipääs e-poele.
Kindlat ajavahemikku, kui kaua võib kaupleja talle tehtud ettekirjutusi eirata, on Tederi hinnangul keeruline välja tuua. “See sõltub sellest, millised on probleemid ja kas kaupleja üritab probleeme lahendada või eirab tarbijate ja ameti pöördumisi,” täpsustas ta.
Jurist tõi välja, et TTJA hindab ka seda, kui palju on tarbijavaidluste komisjonile kaebusi esitatud — sellest saab järeldada kaupleja tegevuse tagajärjel tekkinud kahju ulatust. “Eelduslikult ei esita tarbijavaidluste komisjonile ühe ettevõtja osas kõik tarbijad kaebuseid, mistõttu võib kahju ulatus olla ka suurem, kui ametile teada on,” kommenteeris ta.
E-poe sulgemine on hoolikalt kaalutud otsus
E-poe sulgemine on Tederi sõnul ettevõtlusvabaduse piirang, mis peab olema hoolikalt kaalutud ja põhjendatud, kuid tegemist on ikkagi pigem harvade juhtudega. “E-poodidele ligipääsu sulgemiste arvu suurusjärk sõltuvalt aastast võib jääda umbes kahe kuni kolme e-poeni aastas,” täiendas ta.
Iseenesest ei ole välistatud, et kui kaupleja viib oma tegevuse täielikult kehtiva õigusega kooskõlla, eemaldatakse ligipääsupiirang e-poele.


PolitseiMEES LOOVUTAS KELMIDELE SUURE SUMMAPolitseisse pöördus Narvas elav mees, kes oli väidetavalt saanud politseist ja Swedbankist telefonikõne, milles anti märku kahtlastest tehingutest tema pangakontol. Probleemide kõrvaldamiseks paluti mehel sisestada PIN-koodid. Seda mees ka tegi ning kandis raha ette antud pangakontole. Esialgne kahju on 7300 eurot ning kelmusjuhtumi üksikasju selgitab politsei kriminaalmenetluses.PEREVÄGIVALD NARVAS28. veebruaril teatati politseile, et Narvas Hariduse tänava korteris puhkes elukaaslaste vahel konflikt, mille tagajärjel löödi 37aastast naist.28. veebruaril teatati politseile, et Narva-Jõesuus E. Vilde tänava kortermajas lõi 21aastane mees oma isa.TOILAS VARASTATI TÖÖRIISTUPolitsei alustas kriminaalmenetlust selle kohta, et ööl vastu 28. veebruari lõhuti Toila vallas lukud ja varastati kahest traktorist tööriistu. Vargusega tekitatud kahju on 1700 eurot.


MAIRE AUNASTE | Tank minu minevikust. Olukord meenutab ketikoera haistmisulatusse asetatud verist kontiKui naiivne võib üks inimene olla! Veel paar aastat tagasi olin kaljukindel, et need 10 kilogrammi kaaluvad rauast kepsud, milledele ma 1976. aastal Tšeljabinski traktoritehases komsomoli löökehituse korras auke puurisin, olid traktorimootori osa. Nii meile öeldi. T-34, traktor, tubli abimees Nõukogudemaa põllumeestele… Tehas ise oli suur nagu Tartu linn, rajatud 1930ndate aastate alguses.
Mina töötasin 18 kuud järjest ühes ja samas tsehhis, kolme tööpingi taga, millele tassisin 8 tundi päevas rauast kolakaid. Masin puuris kepsudesse vajalikud augud, mille järel viisin hallide hantlite moodi asjandused uuesti oma selja taha lindile.
Paralleelselt minu liiniga töötas sadu inimesi suurekereliste mootorite kallal, mille kohta ei tehtud saladustki, et need kuuluvad tankidele. Miks neid veel 30 aastat pärast Teise maailmasõja lõppu massiliselt vaja on, selle üle ma pead ei murdnud. Minul oli vaja poolteist aastat selles tehases vastu pidada, et Tartu Ülikooli null-kursusele sisse saada. Töölise staatus tööraamatus oli mu jaoks ainus sissepääsutee ülikooli.
„Appi, ma olen kaasa aidanud Nõukogude sõjatööstusele!“ mõtlesin sellel päeval, kui sain teada, et venelased on teinud 2019. aastal valmis filmi pealkirjaga „T-34“. Film räägib muidugi tankist, mitte minu ettekujutatud raskest traktorist.
Kui meid, 28 eestimaalast, aprillis 1976 pidulikult Võidu väljakul asuvast komsomoli rajoonikomiteest Uuralide suunas saadeti, ei osanud keegi ometi arvata, et ligi 50 aastat hiljem seisab samal väljakul Vene tank, kuuliaugud keres. Ainult nimed ja numbrid on muutunud, nii väljakul kui tankil…
Võib-olla saan ma maailma-asjadest valesti aru. Ise olen vigu teinud kogu elu, aga kui tegu on riigiga? Riiki juhib ju rohkem inimesi kui üks loll või lihtsameelne. Kuidas on võimalik, et ajal, mil inimesed soojendavad põues õhk-õrna lootust rahuliku tuleviku suhtes, tuuakse Vabaduse väljakule tank, millest on tulistatud Ukraina ja ta rahva pihta?
Väide, et rivist välja löödud agressor-riigi sõjamasinat vaadates peaks tekkima usk, et „me oleme suutelised“ vaenlast alistama, on minu arvates erakordselt naiivne. Võib olla kusagil Šotimaal või Lõuna-Prantsusmaal jalutavad pered pühapäeviti linna keskväljakule, et vaadata eksponaati otse sõjast, mille võitmiseks ka nende riigid on oma panuse andnud. Ning noogutavad päid, et jah, otsus Ukrainat abistada oli õige. Lääne Euroopas elavatel venelastel ei tuleks muidugi mõttessegi monstrumile kaasa tunda või lilli viia.
Aga Eestis? Eestis, kus elab 300 000 vene rahvusest inimest, kellest suur osa Ukrainale ilmselt kaasa ei tunne… Ei pea olema inimhingede insener mõistmaks, et Vene meediat tõe pähe tarbivat rahvast on võimatu puruks lastud Vene tanki näite varal ümber kasvatada. Kui näidata lömastatud Ukraina tanki, siis see paneks vähemalt mõne inimese mõtlema - rahvusest hoolimata. Sandistatud Vene tank, milles inimesed arvatavasti samuti surid, pigem õhutab sõda, kui kasvatab patriotismi ja sõja-vastalisust!
Praegune olukord Eesti pealinnas meenutab mulle ketikoera haistmisulatusse asetatud verist konti, mida koer küll kätte ei saa, aga mis ta kindlasti hulluks ajab. Kus olid kommunikatsiooni- ekspertide, psühholoogiliste nõustajate ja selgeltnägijate silmad, et juba hetk pärast tanki paigaldamist Vabaduse risti alla mitte häirekella lüüa?
Kujutan ette, milleni viiks tanki näitamine Narvas. Turvamees, kelle ainsaks ülesandeks oleks inimestel keelata sõjamasinale punaseid nelke tuua, peaks oma elu ja tervise väga kallilt kindlustama! Kuigi - ega sellist kindlustusfirmat Eestis leiakski, kes Narva turvamehele oleks nõus poliisi väljastama.


Väike vapper tüdruk, kes tahtis nii väga ise sündidaKui minult küsitaks tütre sünniloo peamist sõnumit, oleks see: „Usalda oma beebit!“ Kui selgus, et mu laps oli sünnituskanalis sirutusseisus, olin valmis juba keisrilõikele minema, kuid tema pööras end hoopis ise ringi.Meie Andraga (11 k) esmakohtumise lugu sai alguse aasta tagasi 19. märtsi hommikul, kui päev enne tähtaega tekkis mul tunne, et äkki täna. Olin viimastel nädalatel seda tunnet kogenud pea iga teine päev. Sel päeval pani miski mind aga telefoni haarama jaSiiri Põllumaale helistama. Olin palunud Siiri sünnituse juurde tasuliseks ämmaemandaks. Olles ise ämmaemandaks õppinud, teadsin teda kooliajast. Temast õhkuv rahu ja soojus oli täpselt see, mida vajasin.Oli laupäev ja Siiri perega matkamas. Ta palus mul tuhude vahesid mõõta, duši all käia ja kui tuhud on regulaarsed, siis Tartu kliinikumi sünnitustuppa kontrolli minna. Teadsin ka ise hästi, mis märkide puhul reageerida ruttu ja mis kannatavad ootamist. Läksin haiglasse kontrolli kella 11 ajal, kui tuhude vahed olid 8-10 minutit. Seal öeldi, et avatus on 4 cm ja põhimõtteliselt võiksin jääda kohe sisse. Helistasin Siirile. Tema soovitas mul minna koju, võtta asjad ja midagi head süüa ning siis juba tagasi tulla. Ka tema sättis ennast Elva kandi matkaradadelt haigla poole.Vaba sünnitustoa ootelLiikusin ruttu taksoga koju, panimeAndreasega asjad autosse ja sõitsime poodi, et haiglasse näksi kaasa osta. Autos juba tundsin, et maru ebamugav on olla, enam ei saanud tuhusid lihtsalt üle hingata. Selline tunne oli, et mees on poes terve igaviku. Head asendit ma enam ei leidnudki ja väänlesin autos nagu uss. Inimesed, kes poodi läksid, nägid autoaknast sisse. Mõtlesin, et huvitav, mis nad mõtlevad, mida ma siin teen. Kas arvavad, et juba sünnitan? Ei usu... jope ka seljas! Mäletan, et see mõttekäik tundus mulle naljakas.Kella kahe paiku saime haiglasse ja seal selgus - ups, kõik sünnitustoad on hõivatud. Kuid polnud hullu, mulle sobiski ainult püstiolek ja ringikõndimine. Jalutasin koridoris ja siis oli juba ka Siiri kohal ning uuris, et kui toad vabanevad, kas soovin vanniga tuba. Mul oli täitsa ükskõik, aga kuna mäletasin kooliajast, et vanniga toad on avaramad, eelistasin sellist. Vann ise ei ahvatlenud mind üldse. Mõte sellest, et olen märg ning pean maadlema rätikute ja libeda põrandaga, ei köitnud sel hetkel.Kui olime end pool tundi hiljem sünnitustoas sisse sättinud, tegi Siiri rutiinse KTG, mis näitas, et tibuga on kõik hästi. KTG ajal suutsin olla ka ainult püsti, pikaliolek oli väga piinarikas. Valude ajal aitas mind enim liigutamine ja liikumine, siis hajus valu laiali. Pikali olles tajusin seda nii väga alakehas, et see tundus ahistav.Juba olid tuhud sellised, et hingasin neid häälega üle ja korrutasin iga tuhu ajal mehele: „See valu on ikka ebamaine.“ Mees oli heas tujus ja jälgis arvutist laskesuusatamist. Ega ma temalt sel hetkel miskit erilist ei oodanudki. Süüa ei olnud isu. Ainsana soovisin, et mees mu huuli niisutaks ja veelonksu annaks. Pidev väljahingamine valu ajal tegi suu väga kuivaks.Midagi on valestiKui jõudis kätte kell neli pärastlõunal, olid valud sealmaal, et ka püstiolek tundus raske. Väänlesin voodi juures ja põrandal ning pigistasin kõvasti mehe kätt ja karjusin patja. Siiri tahtis mulle abiks olla ja pakkus välja eri võimalusi, mis võiks valu vastu aidata. Seda ta juba teadis, et epiduraali ma ei soovi. Meil oli kokku lepitud, et kui see otseselt sünnitustegevusele kasulik ei ole - näiteks on mu kehal vaja puhata, kuna emakakael ei avane piisava kiirusega -, siis me seda ei tee. Olin kui paigalpüsimatu sipelgas, kes ei tahtnud olla aheldatud ei KTG ega ka tilgasüsteemi külge, mis on epiduraaliga vajalik.Kui selgus, et ma ei soovi eriti midagi, tõi Siiri mulle järi ja palli, et asenditest leevendust leida. Kõige paremad asendid olid püstised, kus sain oma puusi liigutada, näiteks puusaringid olid mõnusad. Palli peal proovisin käpuli olla.Peagi oli aeg uuesti vaadata, kui palju emakakael avanenud on. 7 cm, päris hea. Teadsin, et enam pole palju minna. Ometi nägin Siiri näost, et midagi pole päris õige. Ta kutsus kohale arsti, kes kinnitas ta kahtlusi. Kui muidu läbivad beebid sünnitusteid kokkusurutult, kukal ees, siis minu tibu oli ennast sättinud sinna sirutatud asendisse. Paraku teadsin kooliajast, et niiviisi, nägu ees, beebi sünnitusteid ise läbitud ei saa. Ütlesin Siirile kohe, et valud on nii suured, et lähme palun kohe keisrile. Ärme enam oota, ma ei suuda.Siiri katsus beebi pead ja ütles, et tunneb, kuidas pisike proovib end sättida ja keerata. Ta pidas arstiga nõu ja palus, et anname talle võimaluse end sättida. Ootame kõigest natukene! Valud olid selleks hetkeks mu mõistuse viinud ja see ei tundunud mulle hea mõte, kuid Siiri pakkus, et ehk võiksin minna vanni, kus saan käpuli olla. Käpuliasend on soodne beebi keeramiseks ning soe vesi pehmendab valusid ja aitab lõõgastuda.Valud olid nii suured, et kaotada polnud mul midagi. Ütlesin, et proovime siis. Ja minulegi üllatuseks oli vann täpselt seda mõõtu, et sain seal käpuli olla, surudes jalad kõvasti vastu vanniäärt ja hoides kätega sangadest. Jube mugav oli. Soe vesi tegi ka ainult head.Kas ta tulebki nüüd valet pidi?Läks mööda paar tundi, kui ütlesin mehele, et mul on selline tunne, et kakada tahaks. Pressitunne tuli peale. Mõtlesin endamisi, kas see on võimalik ja kas ma hakkan nüüd oma tibu vales asendis välja pressima. Palusin mehel ruttu vahepeal sünnitustoast lahkunud Siiri kutsuda.Siiri tuli talle omase rahuga, tegi läbivaatuse ja ütles, et kõik on hästi. Kui tunned, et tahad pressida, siis pressi. Mõtlesin: „Appi. Mu beebi on võitleja, ta on nii tubli ja vapper. Ta ongi ennast pööranud õigesse asendisse.“ Suutsin keskenduda vaid sellele, et see väike inimene minu sees tegi uskumatud manöövrid ning sättis end õigesti tulema. Ta nii väga tahtis ise sündida.Järgnev paaritunnine väljutusperiood oli mõneti kerge, kuid samas kõige valurikkam. Miskipärast lõi nüüd iga pressiga sellise valu alakõhtu, nagu keegi oleks mind pussitanud. See pani mind täiest kõrist karjuma. Pärast iga pressi ja karjumist vabandasin mehe ja ämmaka ees: „Issand, vabandust, et ma niiviisi karjun.“ Nad kinnitasid, see on täiesti okei ja ma olen tubli. Siiri kontrollis mind uuesti ja ütles, et seda põrguvalu teeb emakakaela serv, mis on veidi pitsunud ega taha eest minna. Ta tegi kõik, et seda nihutada, ja lõpuks sai beebi ilusti tulla.Milline megatoetav tiim mu ümber oli! Siiri naeris, et mees on veel kõige vapram, kuna ta oli terve aeg mu kõrval olnud ning hoidnud mul kätt ja külma lappi otsaees, kuid vaadanud pingsalt seina ja mitte kordagi vanni poole. Nagu paljudel meestel, oli tal hirm, mis kõik juhtuda võib, ja kas ta suudab seda näha või minestab kohe.Hea, kui sul on selline tugivõrgustikLaupäeva õhtul kell 21.36 sündiski meie väike ime. Vanni, täitsa ise. Tuba oli hämar, ma tundsin end turvaliselt ja hoitult. Kogu selle kiire keeramise käigus oli tal läinud nabanöör ümber kaela. Pärast minu rinnale panekut võttis ta hetke, et hingama hakata, aga tegi seda ise ja edukalt. Meie olime hirmust kanged, kuid tegelikult läks kõik hästi. Siin ta oli - nii vapper ja tubli tüdruk, kes nii väga tahtis ise sündida. Ja mina ei uskunud algul ja tahtsin keisrilõiget...Samas võisin end lohutada teadmisega, et valu oli sel hetkel mu mõistuse üle võtnud. Küll on hea, kui su kõrval on ämmaemand, kes usaldab sind ja last ning teab täpselt, kunas on õige aeg oodata ja kunas kiiresti reageerida. Äraütlemata suur tänu ja tunnustus meie ämmaemandale Siiri Põllumaale, kes teeb oma tööd hingega.Ka meditsiinis on imed võimalikudKõhubeebi asendite kohta käivatele küsimustele vastab dr Fred Kirss, Tartu Ülikooli kliinikumi sünnitusosakonna juhataja.Raseduse lõpus peaks beebi keerama end ema kõhus peaseisu. Mis juhtub, kui ta seda ei tee?Raseduse teises pooles kasvab tita pea suhteliselt rohkem kui keha ja seetõttu on üks kuu enne sünnituse tähtaega enamik titadest peaseisus. Umbes 3-4% jääb 36. rasedusnädalaks tuharseisu.Risti-tuharseisu puhul soovitatakse loote välist pööret, kui 36 rasedusnädalat on täis. Seda viiakse läbi sünnituseelse osakonna päevastatsionaaris. Enne välist pööret tehakse ultraheliuuring, kardiotokograafia ja manustatakse emakalihast lõõgastavat ravimit. Rase pikutab 30-60 minutit voodis nii, et voodi peatsiosa on kerge nurga alla kallutatud (Trendelenburgi asend). Nii tõusevad tita tuharad vaagnast väljapoole ja väline pööre õnnestub suurema tõenäosusega. Pööre tehakse ultraheliaparaadi kontrolli all ja võtab aega 1-2 minutit.Pööre õnnestub veidi alla pooltel juhtudel. Kui see ei õnnestu, tehakse rasedale individuaalne sünnitusplaan, arvestades ka ta enda arvamust.Ka peaseisul on eri variandid. Kuidas need mõjutavad sünnituse kulgu?Naise väikese vaagna ehitus on selline, et sissepääsu tasapind on ristiovaalne ja väljapääsu tasapind pikiovaalne. Sünnitusel nihkub emakalihase töö tõttu tita pea läbi sünnituskanali, tehes samal ajal pöörleva liigutuse. Tita on emakas nn looteasendis: pea on surutud rinnale ja on painutatud. Käed on risti ning jalad puusaliigestest ja põlveliigestest painutatud.Enamik titadest sünnib nii, et nägu vaatab sündides sünnitaja selja suunas. Sellises asendis on sündiva lapse pea vaagnas kõige väiksema läbimõõduga ja sobitub väikese vaagnaga kõige paremini. Seda nimetatakse kukalseisu eesmiseks teisendiks.Umbes 1-2% sünnitustest on sellised, kus nägu vaatab sünnitaja kõhu suunas ja seda nimetatakse kukalseisu tagumiseks teisendiks. Kukalseisu tagumise teisendi korral peab vaagen olema avar.Kui beebi on sünnituskanalites näguseisus, kuivõrd antakse siis lapsele aega end keerata ja millal tehakse keisrilõige?Näguseis on loote pea sirutusseisu üks variante, mille põhjuseks on enamasti kitsas vaagen. Näguseisu on lihtne kindlaks teha läbivaatusel: tunda on tita silmad, nina ja suu. Kui lapse selg on sünnitaja kõhu poole suunatud, siis täiskantud raseduse korral jääb sünnitus toppama ning on vajalik keisrilõige. Kui lapse selg on suunatud sünnitaja selja poole, on võimalik vaginaalne sünnitus.Sirutusseis tagasi ei lähe. Antud loos see küll juhtus ja tegemist on imega. Ka meditsiinis on imed võimalikud."TEADSIN, ET NIIVIISI, NÄGU EES, BEEBI ISE SÜNNITUSTEID LÄBITUD EI SAA.""OLIME HIRMUST KANGED, KUID KÕIK LÄKS HÄSTI."Kohe-kohe, 19. märtsil saab Andra juba aastaseks.TEKST: KATI-RIIN VÕSASTE FOTOD: KETLIN LÄÄTS


Rein Taagepera 90. sünnipäeva ja valimiste valgusesValimissüsteem mõjutab seda, kuidas erakonnad esindatud saavad, see mõjutab aga omakorda meie kõigi elu.28. veebruaril sai 90aastaseks Rein Taagepera, kelle panus Eesti riigi ja ühiskonna arengusse tutvustamist ei vaja. Olgu siinkohal mainitud vaid aktiivsus väliseesti kogukonnas ja sealsete sidemete ja abi toomine iseseisvuse taastanud Eestisse, Tartu ülikooli sotsiaalteaduskonna loomine 1991. aastal, töö Põhiseaduse Assamblees aastatel 1991-1992, presidendiks kandideerimine 1992. aastal ning järjepidev osalemine Eesti poliitikas ning ühiskonna arengu vaatlemisel, kommenteerimisel ja suunamisel.Taagepera teadusliku tegevusega on Eesti avalikkus mõnevõrra vähem kursis, ehkki tema mõju teadusilmas on olnud väga suur. Google Scholari alusel on tema teadustöid viidatud rohkem kui 17 000 korral, mis teeb Taageperast ühe enim viidatud Eesti sotsiaalteadlase. Ta on jätkuvalt aktiivne ja viljakas õppejõud ning teadlane, kes jagab end Tartu ülikooli ja California ülikooli Irvine'i haru vahel. Viimasel kümnel aastal on ta avaldanud keskmiselt kolm-neli teadusartiklit aastas ja peaaegu iga paari aasta tagant on tal ilmunud uus monograafia (arvestamata eesti keeles ilmunud mälestusteraamatuid). Käimasoleva valimistenädala tõttu keskendun siinkohal Taagepera panusele valimissüsteemide mõju uurimisel ja süstematiseerimisel.Rein Taagepera ei ole kunagi piirdunud kitsaste hästi defineeritud empiiriliste probleemide lahendamisega, vaid on seadnud endale ja sotsiaalteadustele füüsika eeskujul ambitsiooni tuletada seostest uusi seoseid. Ühiskond on keeruline nähtus, mille osised mõjutavad üksteist. Taagepera demonstreerib, kuidas tuletada oodatavaid seaduspärasusi ja neid empiiriliste arvandmetega kontrollida. Tööriistad, mida Taagepera selleks kasutab, on loogiline mõtlemine, selle alusel võimalike matemaatiliste funktsioonide defineerimine ja tulemuse kontrollimine ja kohandamine tegelike andmete graafimise või mudelite sobitamise abil. Seejärel tuleb „seosed seoste vahel“ tuvastada võrrandisüsteemide lahendamise või ka keerulisema diferentsiaalarvutuse teel. See lähenemine on tal aluseks ka sotsiaalteaduste kriitika ja püüde puhul teha sotsiaalteadused n-ö teaduslikumaks.1Valimissüsteemi mõjuFüüsika doktorikraadi kaitsmise ning lühikest aega tööstuses keemiainsenerina töötamise järel politoloogiasse suundudes töötas Taagepera välja seostevaheliste seoste süsteemi valimissüsteemide käsitlemisel, pälvides sellega üleilmse tähelepanu ja tunnustuse. Koos Markku Laaksoga avaldas ta 1979. aastal artikli erakondade tingarvust,2 kus pakkus välja indeksi, millega saab arvutada osiste arvu neid oma osakaaluga läbi kaaludes.3 See lihtne ja elegantne indeks võimaldab analüüsida, kuidas häälte jaotuse ümberarvutamine kohtade jaotuseks parlamendis mõjutab erinevate valimissüsteemide korral erakondade arvu ja osakaalu. Seda artiklit on nüüdseks viidatud rohkem kui 5000 teadustöös.Valimissüsteemide mõju uuringusuunda uuesti defineerivaks tööks sai 1989. aastal koos Matthew Shugartiga avaldatud raamat „Kohad ja hääled.“4Raamatus on analüüsitud valimissüsteemide võtmeosi, alustades parlamendikohtade jaotamise reeglitest (näiteks Eestis kasutatavad modifitseeritud d'Hondti jagajad), valimisringkondade suurusest ning künnistest (Eestis 5%), mis mõjutavad tugevalt süsteemi proportsionaalsust ehk seda, mil määral ühtib valijate antud häälte jaotus erakondade parlamendikohtade jaotusega. Süsteemi proportsionaalsuse ulatuse mõju on rangelt võttes puhtalt mehaaniline ehk häälte kohtadeks ümberarvutamise tagajärjel reeglina esinduse saanud erakondade (ting)arv väheneb.Sel mehaanilisel ümberarvutusel on aga reaalsed poliitilised tagajärjed, sest erakondade arv ja suurus mõjutavad koalitsioonide koosseisu ja seekaudu ka valitsuskabineti stabiilsust. Raamatus „Kohad ja hääled“ on kirjeldatud ja formaliseeritud esimest korda mitmed seaduspärasused, millest Taagepera kasvatas hiljem välja terve „seostatud seoste“ süsteemi. Üks selline seaduspärasus on nn parlamendi suuruse kuupjuure reegel, mis ütleb, et esinduskogu suurus on kuupjuur elanikkonna suurusest. Samuti näitavad Taagepera ja Shugart, et erakondade tingarvu alusel saab ennustada valitsuskabineti keskmist kestvust.5Selle raamatu suure mõju (nüüdseks viidatud rohkem kui 3600 korral) üheks põhjuseks oli peale üllatavate seaduspärasuste väljatoomise kindlasti valimissüsteemi osade süstemaatiline käsitlemine ja demonstreerimine, kuidas need formaalsed reeglid tegelikult poliitikat mõjutavad. Valimissüsteem mõjutab seda, kuidas erakonnad esindatud saavad, see omakorda aga meie kõigi elu. Olulised on ka soovitused, kuidas kujundada valimissüsteemi, teha sellised reeglid, et erinevad huvid oleksid hästi esindatud ja samal ajal oleks tagatud valitsemise stabiilsus.Valimissüsteemi mõju esindatusele võib laialt jaotada mehaaniliseks ja psühholoogiliseks. Esimene tähistab häälte kohtadeks ümberarvutamise mõju, teine on reeglite mõju valijale, kes õpib näiteks oma häält künnise alla jäävale erakonnale mitte andma. Valimiste tulemuse otsustab muidugi see, millised poliitilised jõud missuguste ideedega millise hulga valijaid enda poolt hääletama panevad. Valimissüsteem aga struktureerib tugeval määral ja pika aja jooksul seda, kes valijate ette võistlema ja valitsema pääsevad. Koalitsioonid lagunevad lõpuks sisemiste erimeelsuste või poliitiliste sündmuste tulemusena, kuid tülide tõusu võimalused ja nende avaldumise kiirus sõltuvad suurel määral sellest, kui palju parteisid on laua taga.Oluline on ka see, et osalejate arv ei määra tülliminemise võimalusi lineaarselt. Üks laps endaga tülli ei lähe, kahe lapse vahel on juba üks kommunikatsioonikanal, kus tüli tekkida võib, kolme vahel on üks ühele kanaleid kolm, aga nelja vahel juba kuus ehk N asjaosalise puhul on nendevaheliste kommunikatsioonikanalite arv leitav kui N(N-1)/2, suurema osalejate arvu juures võime selle juba lihtsustada kujule N2/2. Just sellisel viisil alustab Taagepera selgitust, miks määrab erakondade arv valitsuse eluea. Ta põhjendab sellele mõttele sattumist asjaoluga, et laste ja lastelaste arvu kasv ei kasvatanud tema ja Mare Taagepera kodust koormust lineaarselt, vaid palju kiiremini - ja see pani küsima, miks see nii on.Seos valitsuse elueaga on täpsustatult järgmine: „Kui kommunikatsioonikanalite arvu vähendada poole võrra, siis peaks ju ka valitsuste kestus pikenema poole võrra. Kui aga nendesamade kommunikatsioonikanalite arv ise kasvab kui erakondade arvu ruut, siis peaks erakondade arvu vähenemine kaks korda tähendama, et valitsuse kestus pikeneb neli korda. Seega on valitsuste kestus erakondade arvu ruudu pöördväärtus2, kus k on mingi ajaühiku konstant.“62007. aastal avaldatud uurimuses „Ennustades erakondade suurust“7joonistab Taagepera välja kogu eelmainitud seoste seostamise ja näitab, kuidas sõltub valitsuse kestus erakondade tingarvust (N). See omakorda sõltub tugevalt suurimast esindatuse saanud erakonnast (s1), mille kohta omakorda saab näidata, kuidas sõltub see valimisringkondade (M) ja parlamendi (S) suurusest. Kuna aga parlamendi suurus S on keskmiselt ruutjuur populatsioonist P, saabki tuua pisut lihtsustatud jada kujulP → S (ja M) → s1 → N → C.Kõik need seosed on teoreetiliselt tuletatud ning seejärel kirjeldatud funktsioonidega, mis lubavad neid soovi korral omakorda üksteise sisse asendada. Seega pole need aditiivsed suunalised hüpoteesid, kuigi suunalisus tuleb siin teooriast, sest vaevalt mõtleb keegi, et valitsuse kestus määrab erakondade arvu parlamendis või et parlamendi suurus tekitab elanikkonna suuruse. Viimaks on need seosed ka empiiriliselt katsetatud ja kehtivaks tunnistatud ehk seisavad kooskõlas Taagepera teadusfilosoofiaga kindlalt kahel jalal, põhinedes nii tugeval teoorial kui ka empirismil. Aastal 2017 ilmunud teoses „Hääled ja kohad“8 arendatakse ja lihtsustatakse seda seoste süsteemi veelgi. Autorid on täpsustanud, kuidas mõjutavad parlamendi suurus ja ringkondade suurus (S ja M) koos täpsemalt erakondade kohtade jaotuse detaile parlamendis ning sõnastanud neli seaduspära erakondade kohtade ja häälte jaotuse kohta.Soovitused sotsiaalteadlasteleIlmselt on Taagepera valitud valimissüsteemide valdkond üsna sobiv seaduspärasuste leidmiseks, sest tegu on protsessiga, kus miljonid hääled surutakse rangelt defineeritud reeglitega (valimissüsteemiga) kokku fikseeritud kohtade arvuga esinduskoguks. Kui need reeglid on piisavalt stabiilsed, siis hakkavad valimissüsteemi mehaaniliste ja psühholoogiliste mõjude tulemusena tekkima mustrid. Tema sõnastatud seaduspärasused ei tähenda deterministlikke seoseid. Poliitika on see, mis lõpuks ikkagi valimiste tulemuse otsustab, kuid see tulemus otsustatakse valimissüsteemi seatud raamide sees ning seetõttu saame erakondade arvu ja jõudude jaotust demokraatlike riikide puhul üllatavalt täpselt ennustada. Seejuures tuleb ka siin silmas pidada paradoksi, et mudelid on iga üksiku ennustuse puhul pisut ebatäpsed, aga keskmiselt väga täpsed. Nii et kui te pühapäeva õhtul valimistulemusi nähes valemi välja võtate ja loodava valitsuse kestuse välja arvutate ning ütlete, et see valitsus C aasta pärast kukub, ja selle peale kihla veate, siis kaotate selle kihlveo ilmselt napilt, aga keskmiselt te need kihlveod võidaksite.Olen puudutanud siin vaid üht osa Rein Taagepera teadustööst. Ta on kirjutanud mahukalt veel nii erinevatel teemadel nagu Balti riikide ajalugu, soome-ugri rahvaste käekäik Venemaal, korruptsiooni ja kultuuri seosed, impeeriumide suurus läbi aja, maailma elanikkonna kasvumudelid jne, jne. Valimissüsteemide analüüs on aga siiski Taagepera olulisim teaduslik panus, millega ta ei ole süstematiseerinud ainult ühte uurimisvaldkonda, vaid Taagepera on seda kasutanud ka laiemalt sotsiaalteaduse kui teaduse üle järelemõtlemiseks.Tema kriitilisus sotsiaalteaduste suhtes ei tähenda, et regressioonipõhine statistiline analüüs on sobimatu. Tegelikult annab Taagepera sotsiaalteadlastele head nõu. Temale omaselt on see nõu lihtne ja terav nagu Ockhami habemenuga: a) tehke statistilist analüüsi paremini, mis tihti tähendab mittelineaarsust ja lineaarsete aditiivsete mudelite vastavat kohendamist, b) kasutage mudeleid, mis mitte ainult ei sobi hästi antud andmetele, vaid rahuldaksid ka antud nähtuse või seose loogilisi piirväärtusi, c) ja olles sunnitud mõtlema selle nähtuse võimalikele piiridele kui ka sellele, milline see tavaolukorras olla võiks, saab teie mudel ka teoreetiliselt põhjendatud ehk üldistub antud nähtuse erinevatele empiirilistele realisatsioonidele.Palju õnne ja jätkuvat teaduslikku aktiivsust Rein Taageperale!1 Rein Taagepera, Making Social Sciences More Scientific. Oxford University Press, 2008.2 Markku Laakso, Rein Taagepera, “Effective” Number of Parties: A Measure with Application to West Europe. - Comparative Political Studies 1979, 12 (1), lk 3-27.3 Kus p on erakond i osakaal. 4 Rein Taagepera, Matthew S. Shugrat, Seats and Votes: The Effects and Determinants of Electoral Systems. Yale University Press, 1989.5 Kestvus aastates on leitav kui, kus N on erakondade tingarv ja k on empiiriline konstant 42.6 Rein Taagepera, Logical Models and Basic Numeracy in Social Sciences. lk 51-52. http://www. psych.ut.ee/stk/Beginners_Logical_Models.pdf 7 Rein Taagepera, Predicting Party Sizes. Oxford University Press, 2007.8 Matthew S. Shugart, Rein Taagepera. Votes from Seats: Logical Models of Electoral Systems. Cambridge University Press, 2017."Tülide tõusu võimalused ja nende avaldumise kiirus sõltuvad suurel määral sellest, kui palju parteisid on laua taga."Rein Taagepera on kaitsnud doktorikraadi füüsika alal ja tegutsenud lühidalt keemiainsenerina. Pärast politoloogiasse suundumist töötas ta välja seostevahelise seoste meetodi, mille abil käsitletakse valimissüsteeme, ning saavutas sellega üleilmse tähelepanu ja tunnustuse. Aldo Luud   Õhtuleht   ScanpixMIHKEL SOLVAK


Solgitud mee ostjal on õigus raha tagasi saada„Asja paneb paika ahnus, ei midagi muud. Tavaline toiduvõltsing,“ nendib 33aastase staažiga Viljandimaa mesinik Madis Mutso mee kohta, mis rikub linnumagusa mainet.
Kes on paha aimamata ostnud 400grammise Kreeta tüümianimee purgi, see uurigu nüüd toodet hoolikalt. Kui purk pärineb partiist numbriga L2102203, maaletoojaks Tyche Industries OÜ, on asi väär.
Põllumajandus- ja toiduameti (PTA) toiduosakonna peaspetsialist Merle Laurimaa selgitab, et mee nime all tohib müüa ainult toodet, mis on puhas mesi. Ameti võetud proovist selgus, et Kreeka ettevõttes Candia Nuts S.A. villitud tüümianimeele on lisatud suhkrut. Eesti kauplused, kust solgitud mesi soetati, on kohustatud ostjale kulu hüvitama.
Kokku võttis PTA eelmisel aastal proovi 20st poodides ja hulgiladudes müüdavast meest, millest neli olid Eesti ja 16 välismaist päritolu. Eesti meest võõrsuhkruid ei tuvastatud. Välismaa meest oli petukaup eelnimetatud Kreeta tüümianimesi.
Kuidas langetada poes otsus õige mee kasuks? „Meepurgile peale vaadates ei ole seda võimalik kahjuks eristada,“ nendib Laurimaa. „Seda saab tuvastada üksnes analüüse tehes, mida põllumajandus- ja toiduamet ka teeb.“
Eesti meetootjate ühenduse liikme Madis Mutso sõnul saavad suured ketid meega petukaupa teha ja nii ka juhtub.
Ta leiab, et palju sõltub ühiskonna hoiakust: „Kui ühiskond soosib vargust, siis inimesed muutuvadki sellisteks sulideks. Arvasin, et sovetiaegne suhtumine – et vargus on moodne – hakkab läbi saama, aga viimane viis aastat on näidanud, et see ei ole nii.“
Muidugi, mett on kogu aeg võltsitud, tõdeb mesinik Mutso. „Vene ajal oli olemas kunstmesi – iskustvennõi mjod, nimigi oli selline. Nüüd on lisaained peidetud ja pandud peale silt „mesi“. Asja paneb paika ahnus ja tegu on tavalise toiduvõltsinguga.“ Pettuse eesmärk on lisaainega tõsta mee kaalu ja saada seeläbi rohkem raha.
Tal on ka lihtne soovitus, kuidas kahtlasest kraamist hoiduda: osta kristalliseerunud mett. „Oktoobris turult tasub valida mesi, millel on vahutriibud sees,“ lisab ta. „Kui külgede peal on valged jutid, siis tähendab see, et niiskusesisaldus on alla 18 protsendi ehk siis mesi on õige niiskusega. Võib osta ka varuga.“
Samuti tasub endale otsida isiklik mesinik, keda saab usaldada.


ERR-i žürii: erakonnajuhtide debati võitis Kaja Kallas   ETV "Valimisstuudio" viimases saates debateerisid erakondade peaministrikandidaadid. Saates osalesid Helir-Valdor Seeder (Isamaa), Jüri Ratas (Keskerakond), Kaja Kallas (Reformierakond), Lauri Hussar (Eesti 200), Lauri Läänemets (SDE), Lavly Perling (Parempoolsed) ja Martin Helme (EKRE). ERR-i žürii hinnangul võitis debati Kaja Kallas.  Külli Taro, TalTechi Ragnar Nurkse innovatsiooni ja valitsemise instituudi teadmussiirde juhtKa poliitikud, isegi erakondade esimehed, on inimesed. Valimisperiood on olnud väga kurnav ja see paistis välja ka seekordsest debatist. Paraku keerles valdav enamus saatest valimisprogrammide ettekandmises märksõnade ja lühilausetega. Mina valijana ei saanud rohkem teada ühegi erakonna ideede ega peaministrikandidaadi oskuse kohta keerulistes olukordades hakkama saada. Ja peaministrina neid keerulisi olukordi tuleb ette palju. Mida konkreetsemad küsimused, seda paremad vastused. Aga ükski küsimus ei sundinud debateerijad oma standardist välja tulema, kärmelt kaasa mõtlema, kohapeal improviseerima. Lavly Perling näis uuele tulijale kohaselt olevat valimiskampaaniast kõige vähem kurnatud. Värskus peegeldas optimismi, aga mitte alati sisulist sügavust. Helir-Valdor Seeder viitas asjakohaselt, et Isamaale ei peaks ette heitma nende poliitika edukat elluviimist. See on pigem teiste erakondade puudujääk oma valijate huvide esindamisel. Isamaa erakond sai saates soliidselt ja argumenteeritult esindatud. Kaja Kallas sai oma tugevamaid külgi näidata siis, kui jutt läks programmilistest ideedest päevakajaliste olukordade ja otsuste peale. Jüri Ratas rõhutas kenasti, millised teemad on olulised ja et tähtsad on ideed. Aga konkreetseid ideid, mis viidatud probleemid tõesti lahendada võiks, me teada ei saanud. Lauri Läänemets esindas sotsiaaldemokraatide empaatilist lähenemist. Aga sotsiaaldemokraatide ja Keskerakonna ettepanekute kulud ja tulud ei lähe kuidagi kokku. Isegi astmeline tulumaks või eelarverevisjon ei päästa. Lauri Hussar esitas kõige enam ette valmistatud juttu ja ei mõjunud veenvalt. Väitele "lahendus on väga lihtne" järgnes põimlause, mis ütles, et lahendused tuleb leida. Martin Helme üllatas sellega, et ta alustuseks isegi peaaegu kiitis Eesti valimissüsteemi. See ei ole tavapärane EKRE stiil. Ülejäänud debatt kulges harjumuspäraselt teiste siunamise ja ebaloogiliste põhjus-tagajärg seostega argumentidega, mis olid samas retooriliselt väga veendunult esitatud.Meelis Oidsalu, Praxise riigivalitsemise ekspertSeekordne peaministrikandidaatide "Valimisstuudio" oli kokkuvõttes pigem igavapoolne, huvitavaks läks siis, kui lõppes loid tunniajane vaidlus sisuteemade (inimeste toimetulek, energeetika, rohepööre, majandus, rahandus, riigikaitse) üle ning paluti peaministritel kirjeldada oma unistuste Eestit. Kirjutasin need siia välja, valija saab lugeda ja kaasa mõelda. Lauri Hussar jäi väga üldiseks ja põrus Nursipalu-testis, andis kõige ümmargusemaid vastuseid. Ei tekitanud veendumust, et tegu on midagi ulatuslikult ja otsustavalt muutva jõuga. Martin Helme sai end paaril korral käima, aga üldiselt pigem loid ja tõrjutud. Faktidega käis isegi Helme kohta vabalt ringi (näide: Eestis on korruptsioon samal tasemel Venemaaga). Lavly Perling oli avaringis väga hea, uue tulijana alustas Parempoolsete valija profileerimisest, aga oma erakonna põhiteemal, majanduses jäi lihtsakoeliseks, ei veennud. Viimasel ajal vigu avalikult tunnistanud Helir-Valdor Seeder on kehastunud leebeks mõistvaks "vana Isamaa" esindajaks. Isamaa haistab ilmselt verd ja distantseerib end EKRE-st (viidati isegi uurimise algatamise vajadusele sidemete asjus Prigožiniga), aga mitte nii otsustavalt, et võiks kindlalt ennustada EKRE opositsiooni jäämist. Loodavad valimiste eel püüda EKRE-st taandujaid. Samal ajal kõlas see distants olevat vähemalt esialgu positsioneerimise küsimus järgmiseks neljaks päevaks, mitte kindel välistus. Jüri Ratas kandis hästi välja Suure Abistaja ja tasakaalustaja rolli. Aktiivne ja kohal ning rääkis väga selgelt oma valijaga. Lauri Läänemets suutis vahepeal anda täitsa huvitavaid selgitusi anda selle kohta, kuidas sotsid mõtlevad.  Peaministrikandidaatide unistuste Eesti:  Kaja Kallas: "Mina unistan avatud, sõbralikust, targast, innovaatilisest, läänemeelsest Eestist, mis on Euroopa Liidus, NATO-s ja rahvusvaheliste laudade taga hinnatud, kus inimesed saavad hea hariduse, kus majandus tugineb tarkadele inimestele ja pakub seeläbi heaolu. Ja kus me tegutseme keskkonnasõbralikumalt." Martin Helme: "Rikas ja turvaline rahvusriik".  Jüri Ratas: "Ma unistan sellest, et Eesti oleks kasvava rahvaarvuga riik, et tervena elatud eluiga ei jääks ca kümme aastat alla pensionieale ja sellest, et Eesti on iseseisev ja et me külad, me äärealad ei jääks tühjaks." Lavly Perling: "Parempoolsete Eesti on maa, kuhu peakontorid ja arenduskeskused tulevad tormi, sellepärast, et siin on nii hea majanduskeskkond. Siin elab rahvas, kes tänu sellele on saanud sama jõukaks kui Šveitsis. Siin on maailma top 100 hulka kuuluv ülikool. Rahvas on jõukas ja nad on kõige selle keskel osanud alles hoida oma keele, oma kultuuri ja kuna meil on rahvas jõukas, siis läheb sellel kultuuril väga hästi ja see on üks elujõuline, jõuka ja targa rahvaga maa." Helir-Valdor Seeder: "Tugev ja iseseisev rahvusriik Euroopa rahvaste peres, mille eesmärk on Eesti Vabariigi põhiseaduse preambuiis, et meie keel ja kultuur kestaks üle aegade." Lauri Hussar: "Mina usun õnnelike inimeste Eestisse. Ma usun sellisesse Eestisse, mis suudab kõrvaldada kõik tõkked, mis takistavad inimestel endid arendamast. Usun sellisesse Eestisse, kus inimestel on tunne, et kõik on võimalik." Lauri Läänemets: "Sotsiaaldemokraatide Eesti on kaotajateta ühiskond, ühiskond, kus võitjaid on rohkem kui kaotajaid. Sotsiaaldemokraatide Eesti on see Eesti, kus igas väikses kohas on võimalik elada. Iga väike kool on oluline, iga raamatukogu on oluline. Ja sotsiaaldemokraatide Eesti on loodussõbralik Eesti. See ei tähenda ainult seda, et me väärtustame rohelist energiat, vaid ka ökoloogiline tasakaal on meile väga oluline."Catlyn Kirna, TLÜ rahvusvaheliste suhete lektorPeaministrikandidaatide debatt oli laias laastus selline, nagu võis oodata. Üldiselt püsisid kandidaadid oma programmide juures ja rünnati neid, kes tavaliselt ikka ette jäävad. Selge oli ka see, et peamised juhid seadsid juba valmis potentsiaalseid koalitsiooniplaane. Helir-Valdor Seeder kurtis saate ajal, et teda ei rünnata ja seega ta ei saa sõna. Vahepeal tegelikult sai küll oma programmi esitada, aga teemas püsimine oli keeruline. Jüri Ratas hoidis rahulikku joont ja vastas küsimustele. Ei rünnanud eriti kedagi, sest tema oli selgelt saates sõpru leidmas ja on valmis minema koalitsiooni. Kaja Kallas sai kõige enam rünnakuid ja suutis need üldiselt ka tagasi lüüa. Debateerimine on Kallase üks tugevamaid külgi. Lauri Hussar on vana ajakirjanik ja räägib hästi ja asjalikult, kuigi aeg-ajalt pisut sisutühjalt. Aga suutis parlamendierakondadele pakkuda head konkurentsi ja vestlust. Lauri Läänemets oli alguses pisut tagasihoidlik, aga ajapikku väljendas ennast selgemini ja püsis teemas. Suutis ennast ka teistest eraldada ja programmis püsida. Lavly Perling sai päris palju sõna, aga sõnum läks kaduma. Mitmed küsimused jäid sisuliselt vastamata ja sõna "parempoolsed" kõlas rohkem, kui teiste erakondade nimed kokku. Martin Helme eesmärk oli eelkõige Reformierakonda rünnata ja selles osas ta ka õnnestus. Oleks võinud olla sisukam ka teistes teemades.Kristin Parts, Eesti Väitlusseltsi tegevjuhtKui mõnes valdkondlikus debatis paistsid silma osalejad, kes olid teistega võrreldes passiivsed, asjatundmatud või retooriliselt nõrgemad, siis peaministrikandidaatide debatis seda märgata ei olnud. Kõik olid saateks valmistunud, oskasid valdkondades kaasa rääkida ning jutupunktid oli samuti selged. See lisab muidugi Eesti tulevase peaministri osas kindlust, kuid ei tee debati hindamist lihtsaks. Sellise intensiivsusega debatis on kindlasti olulised teadmised, argumenteerimisoskus ja retoorika, kuid võtmeküsimuseks sai valik, mida sõna saades teha: kas vastata kõigile teemadele, millest teised vahepeal on rääkinud, võtta ette jutupunktid ja võimalikult oskuslikult need saatejuhi küsimusega või äärmisel juhul suurel ekraanil kuvatud teemaga ära siduda või siis vastata konkreetselt saatejuhi küsimusele. Nende kolme variandi vahel tasakaalu leidmine tundus olevat ka võtmeküsimus edukuse määramisel. Mõistetavalt sai Kaja Kallas saates palju sõna. Kuigi saate alguses jäi Kallas pigem passiivseks, oli ta peaministrina kodus kõigis tõstatatud teemades ning oponendid vastandusid paratamatult sageli just talle, andes omakorda Kallasele võimalusi vasturepliikideks. Siiski oli just debati lõpusosas näha Kallast ka sõna nõudmas. Saatejuhtidele oli see küll arusaadavalt vastumeelne, kuid andis debatile värskust juurde. Kallaselt oleks aga oodanud rohkem selgust. Juba saate alguses juhtisid nii Jüri Ratas kui ka Helir-Valdor Seeder tähelepanu, et seekordsed valimised ei ole ainult Reformierakonna ja EKRE duell. Siiski esines ka debatis hetki, kus vastandusid justnimelt Kaja Kallas ja Martin Helme, kelle jaoks oli see väitlus valimiseelsel perioodil juba päris mitmendaks ja läbi harjutatud mõõduvõtuks. Mõlemad pääsesid ka enim pilti. Tundus, et debati teised osalejad proovisid Kallase ja Helme omavahelisse mõõduvõttu sekkuda, kuid jäid vahepeal siiski nii-öelda B-liigasse. Eriti paistis siinkohal silma Helir-Valdor Seeder, kes oma tavapäraste jutupunktide esitamisele lisaks kasutas oma üürikest aega näiteks sotside neljapäevase töönädalale või Lauri Hussari sularaha kaotamise mõttele vastandumiseks. Kui väitleja peab ise paluma, et oponendid temale vastanduksid, ju ei ole siis tema sõnavõtud ka piisavalt relevantsed. Jüri Ratas ja Lauri Läänemets kordasid märksõnu, näiteks vastavalt tervelt elatud aastad või maapiirkondade elanike toimetulek, mis nende jaoks olid selgelt olulised, kuid ülejäänud debatti ei sobitunud ja kahjuks kedagi teist ei huvitanud. Siinkohal võib vaielda, kas murekoht oli Ratase ja Läänemetsa suutmatus enda teemad n-ö oluliseks mängida või saatejuhtide üsna võimekas ja enda valitud teemadele kindlaks jääv juhtimine. Või tasuks küsida, kas majanduskasv, natuke toimetulekut, Nursipalu ja kaitsekulutused on justnimelt need teemad, mida keskmine Eesti valija kõige olulisemateks peab. Paratamatult jäid muud jutupunktid, näiteks Kaja Kallase kommentaar eestikeelse hariduse kohta või Helir-Valdor Seedri viide pensionireformile, pigem veidrateks vahelepõigeteks kui põnevateks avanguteks. Ka varasemates debattides on saatejuhid juhtinud tähelepanu: "vähem kirjeldusi ja rohkem lahendusi", siiski tundus, et debati osalejate jaoks on enda saavutuste ettelugemine oluline ajakasutus. Tüütuna mõjusid vaidlused, kes oli koroonaajal parim ja mis seisus oli riigieelarve, mille Helme pärandas Kallasele. Siinkohal muidugi kiitus Helmele, kes pani lausa unustama, kes tolleaegse valitsuse peaminister oli. Lavly Perlingu kommentaar, et räägitakse liialt minevikust ning peaksime vaatama tulevikku kõlas kogu oma klišeelikkuse juures tänuväärt märkusena. Ka tervikuna oli Perling selge, konkreetne ja lahendustele orienteeritud. Vastupidiselt jäid silma mõned Lauri Hussari ja Lauri Läänemetsa sõnavõtud, mis debati üldise tasemega võrreldes mõjusid ümmargusena. Mõningase kriitika kõrval oli debatti üsna meeldiv kuulata. Maailmavaatelised küsimused kõrvale jättes võib öelda, et enda seisukohti suutsid enam-vähem oskuslikult sõnastada kõik osalenud kandidaadid.Anvar Samost, ERRMeeldiv ja tasakaalukas debatt, võttis saatejuht Andres Kuus väitluse kokku ja nii ka tõepoolest oli. Tempo oli hea, mõttetutesse tupiknääklustesse ei takerdutud, ühe minuti reegel töötas ilma, et see oleks seganud erakondade esinumbritel oma vaateid avaldada. Kui ette kujutada valijat, kes veel kõikus eri valikute vahel, siis võis selline kahtleja ka saatest abi saada. Samal ajal peab tõdema, et keegi osalistest ei üllatanud. Reeglina püsisid kõik viimaste kuude jooksul kindlaks harjunud rollis ja retoorikas ning kurja häälega taustaks pobisemist ei kuulnud, ägestumisi samuti mitte. Ehk oli abiks, et Keskerakonna esimees Jüri Ratas ja Eesti 200 esimees Lauri Hussar olid pandud seisma teineteisest eemale, üks EKRE esimehest Martin Helmest ühel, teine teisel pool. Kiita tuleb saatejuhte ja toimetajaid, kes ei jäänud seekord erakondade platvormides järge ajama, vaid kehtestasid Eesti tegelikest oludest ja väljakutsetest lähtuva agenda. Sobivalt oli just kolmapäeval statistikaamet avaldanud 2022. aasta majanduslanguse näitajad ja seega sai valija kauaoodatud ülevaate majandus- ja eelarvepoliitilistest seisukohtadest, selgelt ja enamasti üsna konkreetselt. Majandusest alustamine ei sobinud siiski nähtavalt peaminister Kaja Kallasele. See on arusaadav, kuna senises kampaanias on Reformierakond domineerinud julgeolekunarratiiviga ja suutnud nõnda valdavalt vältida hinnatõusu, eelarvepuudujäägi ja energeetika kui ebamugavate teemade käsitlemist. Kallas alustas kohe jutupunktidega ega läinud kaua aega, kuni üritas juttu sõja peale viia. Jüri Ratasel algselt väga sujuvalt majandusterminid üle huulte ei tulnud, kuid siis ta tabas ära, et tal on võimalus pidevalt viidata oma peaministrikogemusele ja selles mängis temaga kaasa kunagine valitsuskaaslane Martin Helme. Sotsiaaldemokraatide juht Lauri Läänemets ja Isamaa esimees Helir-Valdor Seeder tundsid end samuti mugavalt, kuna üks sai rääkida oma lemmikteemast ehk palkadest ning teine kritiseerida rahatrükki kui inflatsiooni üleeuroopalist põhjust. Seeder tegi ka saate ainsa meeldejääva nalja, paludes konkurentidel end rünnata, sest siis saaks ka tema sarnaselt peaministriga sõna vastulauseks. Lauri Hussar ja Parempoolsete esimees Lavly Perling jäid paraku pinnapealseks. Perlingu eredaim hetk saate esimeses pooles oli siis, kui ta roherevolutsioonist rääkima hakanud Kallast nõelas ja märkis, et revolutsiooni pole küll vaja. Ka Hussar jäi meelde eelkõige repliigiga, mis meenutas Porto Francot kriitiliselt maininud Kaja Kallasele, et kohe pärast seda skandaali läks ta kritiseeritud Jüri Ratasega ühte valitsusse. Kui debatt pea tund pärast algust majanduse juurest julgeolekuni jõudis, siis algas see Nursipalust, mis taas polnud peaministrile mugav. See-eest said kõik erakonnad ennast hästi selgelt harjutusala laiendamise suhtes positsioneerida. Martin Helme on nähtavasti oma vigadest õppust võtnud ja sõnastas kriitika Ukrainale relvaabi andmise osas varasemast ettevaatlikumalt. Saate lõppu jäänud küsimus Eesti väärtusruumist oli leidlik, pannes mõne erakonnajuhi sõnapilve puhuma, aga taas kord joonistas erinevused valija jaoks kenasti välja. Kas valija sai ka vastuse, kuidas Eesti elu paremaks teha?    					Toimetaja:  Kaupo Meiel


KIIRKOMMENTAAR | Alo Raun: ETV peaministridebati suurimad võitjad on ParempoolsedEileõhtusest ETV peaministrikandidaatide debatist võitsid enim Parempoolsed eesotsas stuudios väga hästi hakkama saanud esimees Lavly Perlinguga.
Nimelt olukorras, kus kõik esinevad vägagi heal tasemel, võidab see, kes eristub kõige paremini ja kellelt ei oodatud nii head sooritust. Nagu näha, ei kuuluta ma sellega veel välja debati üldvõitjat, vaid seda, kes kõige rohkem võitis.
(Üleüldse oli Parempoolsete parim valimisinvesteering see, et tuldi välja täisnimekirjaga ja tänu sellele pääseti ETV debattidesse.)
Ühesõnaga, Perling oli debati suurim üllataja. Just tänu sellele, et ta mõjus kui võrdne võrdsete seas: on ju tegu verinoore ja madala toetusega erakonnaga, millistel puhkudel tuleb esinemises ikka ette konarusi, meenutagem või Rohelist Züleyxa Izmailovat neli aastat tagasi või miks mitte vabaerakondlasi veelgi varem.
Perling suutis lisaks kogu debati jooksul püsida ootamatult edukalt teemas. Näiteks kui Eesti 200 juhi Lauri Hussari esimene reaktsioon Nursipalu küsimusele oli vana kooli udutamine, siis Perlingul oli välja käia konkreetne vastus. Tõsi, võib-olla mitte kõige nüansseeritum, kuid ometi läbimõeldud ja adekvaatne: ei ole ju kaitsepoliitika selle muidu majandussuunitlusega erakonna peateema.
Perling esitas saates korduvalt selgeid, kaineid ja tulemusena veenvaid punkte. Näiteks üllatas ta taas, kui jutt käis riigi kaitsevõimekuse arendamisest. Võimalik, et sellele aitas kaasa ka saate formaat, kus ta ei saanud põhjalikumalt avada näiteks seda, mil moel ta soovib naisi rohkem kaitsemaastikule tuua. (Kus ikka Parempoolsetel vedas, et neil õnnestus Ilmar Raag kampa saada.)
Perling eristus muidugi teistest oma kõige parempoolsema majandusjutuga, millist Reformierakond ja Isamaa miskipärast enam rääkida ei julge (isegi kui vahel tahaks).
Eriti torkas Perling silma konkurentsis Lauri Hussariga, kes oleks võinud samuti mõjuda saates kui sõõm värsket õhku, arvestades tema erakonna „süsteemivälist“ positsiooni ja progressiivsust, ent kes mõjus pigem nagu väsinud vana erakonna esimees, samas rivis teistega tema ümber.
Tõsi, üle valimiskünnise kõik see tublidus Parempoolseid vaevalt aitab.
Elekter Kallase ja Helme vahel
Üldpildilt tegid saate muidugi ära Kaja Kallas ja Martin Helme, kes oskasid ikkagi tüürida saate läbivaks motiiviks nende omavahelise vägikaikaveo, ning said nii ka kõige rohkem sõna. Eks nad on saanud seda juba harjutada ka läbi debattide.
Ja eks nad said seda sõna ka teenitult, sest nende kahe vahel joonistuski saates kõige selgemini eristumine välja, läbivalt. Selles vaates on saate võitjad muidugi nemad, kehtestasid mõlemale kasuliku suure vastasseisu saate peamotiivina.
Üldiselt esinesid kõik peaministrikandidaadid kui väga professionaalsed poliitikud, hindele 4+ või natuke enam. Sellest vaatest ei pea Eesti poliitika pärast enam väga muretsema. Kui peab, siis annaks võidu napilt Kaja Kallasele, kuigi eks tal oli saates ka peaministri eelis.
Martin Helme oli nagu ikka – retoorikas kõva, loogika kippus lappama. Faktikontrolli mõttes eriti piinlik oli väide, justkui Eestis on Kaja Kallase valitsuse all korruptsioon Venemaaga samal tasemel. Vastupidi, Eesti on maailmas positiivne näide korruptsiooni vastu võitlemisel – jagame tajumisindeksis lausa paremuselt 14. kohta.
Kui rääkida professionaalsusest, siis kõik oskasid näiteks lühidalt saatejuhi küsimusele vastata, et seejärel imekiirelt oma jutupunkte rääkima hakata. Selline professionaalsus on samas ka miinus: tundsin saates puudust improvisatsioonist, isikupärast.
Positiivsena jäi silma veel näiteks Jüri Ratase ettevalmistus, kes oli andrusansipilikult palju numbreid endale pähe ja laual asunud paberile kogunud, mida ta võimaluse avanedes ette vuristas.
Teisalt oli raske mitte märgata, kui vaoshoitud oli Martin Helme võrreldes sellega, milleks ta on suuteline – ju on EKRE-s aru saadud, et räuskamine kinnistab neid opositsiooni. Tuld aga tuleb hoida Kaja Kallase peal. Liigne kuraasikus võib peletada eemale mõningaid valijaid, ent veelgi enam – koalitsioonipartnereid.
Saate lõpust jäigi silma, kuidas väga paljud olid kriitilised just EKRE-ga koalitsiooni tegemise suunal. Põnevaimana andis Isamaa juht Helir-Valdor Seeder mõista, et talle on keeruline EKRE-ga taas koalitsiooni minna. Ent sõnastus oli muidugi selline, et uks jäi lahtiseks.
Ärge sellist debatti rohkem tehke
Kahju oli enim sellest, et tõelist debatti saate jooksul justkui ei tekkinudki. Eks see on seitsme osalejaga saate paratamatu kaasnähe, milliseid soovitan tungivalt mitte enam korraldada.
Ja no teiseks teemade valik – mis mõtet on raisata nii palju aega arutelule riigikaitse üle, kus kõik on tugevalt ühte meelt ja käib peamiselt peenhäälestamine ehk kunstlik eristumine? Tuleks rääkida rohkem teemadel, kus on juba ette selged vastandumised sees ja erinevad teed, mille vahel me ühiskond peab valima. Näiteks paistis saates loomulik debatikoht olevat integratsiooniküsimuses (Vene kodanike saatus Eestis).
Samamoodi võiks jääda Nursipalu-arutelu teiste formaatide pärusmaaks. Arusaadavalt rõhutasid kõik erakonnad justkui ühest suust, et riigikaitse on väga tähtis, aga olid samas ka väga kohalike elanike poolt ning kompromissina siunasid peaasjalikult kommunikatsiooni.
Kaja Kallas pidi mõistetavalt valitsuse poliitikat kaitsma. Justkui kuus ühe vastu, kuigi kui ei oleks valimiste aeg, küllap siis seal nii agarat vastandumist poleks.
Ja kui tulla loo alguse juurde tagasi, siis eks see natuke ebaõiglane oli, et täisnimekirja kokku pannud Parempoolsed debatti kutsuti, aga nendega küsitlustes sama populaarsed Rohelised mitte. Küllap väljendub see ka nende kahe erakonna lõplikus valimistulemuses.
Tegelikult oleks see debatt vajanud kampa Rohelisi, sest siis oleks arutelu olnud loodetavasti mitmekesisem-eristuvam ja ka vähem professionaalne, mis aga pole tingimata halb, nagu juba eelnevalt vihjasin. Igatahes oleks see muutnud saate põnevamaks ning oleks ka rohkem, millest muljetada.


Hääletada või valida?Minu seni üks positiivsemaid kogemusi valimisdebatist on Karinu külast, kus Järvamaa naiste ümarlaua, Järva maanaiste ühenduse ja külaseltsi Karame eestvedamisel olnud arutelu kodukorras oli vaid üks põhimõtteline reegel: räägi oma programmist, ära kritiseeri teisi.See tekitas sisuka õhkkonna, kus erakondade esindajad selle asemel et kukkuda kohe kiskuma, pidid tooma välja ühisosa ning eestkätt suutma oma lubadusi ja seisukohti põhjendada. Säärane arutelu eeldab muidugi seda, et rahvas saalis saab aru, kui mõni kandidaat kipub ilustama või lausa peenelt luiskama oma erakonna seniste plaanide ja tegude kohta.Teiste erakondade programme ja tegusid teades märkasin nii mitmelgi korral, kuidas üks või teine kandidaat ei rääkinud päris seda jutt, mis tema erakonna kohta kehtib, ja loomulikult oli ka isiklikuks minevaid kriitilisi torkeid teiste pihta.Omaette aruteluliik on ajalehe ja veebilehe veergudel ilmuvad arvamuslood ja intervjuud. Kandidaadid tõstatavad teemasid, sageli neid, milles ise on või soovivad paista tugevad.Vahel keegi kirjutab kellelegi vastuartikli või vastab mõnes raadiosaates päevi hiljem. Üks olulisi küsimusi selle juures on see, mis iseloomustab ideaalset kandidaati. Kas näiteks Lauri Läänemetsa ja Kersti Sarapuu kombel kohalikus elus end tõestanud eestvedaja tüüp või mitte ühe piirkonna ja pigem erakonna maailmailmavaate esindaja Jürgen Ligi või mõne üksikvaldkonna asjatundlikkusele rõhuv Kadri Paas.Iseenesest need valikud üksteist ei välista, vaid panevad küsima, kuidas säärased kandidaadid valitutena käituvad.Mis arutelust aeg-ajalt välja paistab, on katse tõsta end teiste arvel. Kas siis kedagi otsesõnu valetajaks (Jürgeni Ligi võte) või rumalaks kutsudes või öelda, et kõik teised on pahad ja mina ja meie oleme uus ja õige jõud (nagu Kadri Paasil sageli meeldib rõhutada). Aga mis uudsusest saab rääkida, kui Kadri Paas on juba olnud varem poliitikas, veel EKRE heaks töötanud? Samuti on ta Türi vallavolikogu ja koalitsiooni liige, mistõttu oli lausa imelik lugeda, kuidas ta Järva Teataja intervjuus lausa põgenes vastutuse eest. Kui riigikogus peaks minema keerukaks, kas siis hakkame taas kuulma vabandusi?Selle loo kirjutamise ajal tuli avalikuks, et Türi noortekeskuse väljakuulutatud perepäeva olevat korraldanud hoopis erakond Isamaa. Imelik on see, et kordagi polnud tolle ürituse reklaamis mainitud Isamaad, aga noortekeskuse sotsiaalmeedias levib reklaam küll.Miks Isamaa ei pannud end siis kuulutusse? Jutt, et abistanud eraettevõtja tegi apsaka, nagu väitis noortekeskuse Isamaa kandidaadist juht Sulo Särkinen, ei kõla lihtsalt usutavalt. Selge on see, et üks avalik asutus ja selle juht peavad valimistel (ja ka muul ajal) käituma erapooletult. Fakt on see, et noortekeskuse nime all on rahvas heatahtlikult kokku kutsutud, et teha siis Isamaa propagandat.Vahest nõustute, et valimiste aegu võiks olla toredaid üritusi ka, ent keegi ei soovi, et teda selleks pettusega kohale tõmmatakse. Olgu see kampaaniabuss või -telk, kõnekoosolek, vastlaliug või kelgufestival - korraldaja peab olema üheselt teada. Selline susserdamine au ei tee ja tekitab küsimusi, kes ja kuidas vastutab.Lõpuks võiks öelda, et negatiivsus tuleb pinnale, ent kas ikka see on nii valdav. Võiksin kutsuda nüüd teid hääletama mõne kandidaadi poolt, ent ma ei tee seda. Mul on hoopis üleskutse: tehke sel korral hääletamas käimisest sündmus. Uurige, mis teised teevad, pange südamele, et nad kindlasti hääletaksid. Võtke pere ja sõbrad ühes ning minge jaoskonda või looge kodus tingimused, et hääletushetk oleks pühalik. Nii jääb demokraatia pidupäev meile meelde ning aitab nüüd ja edaspidi ületada ka selle päevani viivaid keerukusi.EIMAR VELDRE, endine Paide linnapea, Sotsiaaldemokraatlik erakond


Sel reedel SirbisJAN KAUS: Vormuvad võnkelud
Ole maalide vormiline filigraansus osutab universaalsele ihale kontrollida elu, nendel toimuv elementide võnkelu tähistab leppimist asjaoluga, et täielik kontroll on võimatu.
Kaido Ole näitus „MDF, metall, kumm ja värv“ Temnikova ja Kasela galeriis kuni 12. III.
Marten Esko kirjutab Kaido Ole näituse „MDF, metall, kumm ja värv“ tutvustuses, et Ole uutel piltidel figureerivad elemendid, olgu need siis realistlikumad või sürreaalsemad, „on omavahel mingisuguses reivlevas suhtes ning see suhe on just see, mida võiks siinsete maalide puhul pidada nende abstraktsuseks“. See on tabavalt öeldud: Ole maalide abstraktsus ei väljendu mitte ainult kujutatud objektides või objektidel, vaid ka (või lausa ennekõike) objektidevahelistes suhetes. Enamgi. Ole kujutab objektidevahelisi suhteid kui pooleliolevaid.
MIHKEL SOLVAK: Rein Taagepera 90. sünnipäeva ja valimiste valguses
Valimissüsteem mõjutab seda, kuidas erakonnad esindatud saavad, see mõjutab aga omakorda meie kõigi elu.
28. veebruaril sai 90aastaseks Rein Taagepera, kelle panus Eesti riigi ja ühiskonna arengusse tutvustamist ei vaja. Olgu siinkohal mainitud vaid aktiivsus väliseesti kogukonnas ja sealsete sidemete ja abi toomine iseseisvuse taastanud Eestisse, Tartu ülikooli sotsiaalteaduskonna loomine 1991. aastal, töö Põhiseaduse Assamblees aastatel 1991-1992, presidendiks kandideerimine 1992. aastal ning järjepidev osalemine Eesti poliitikas ning ühiskonna arengu vaatlemisel, kommenteerimisel ja suunamisel.
PRIIT-KALEV PARTS: Teaduse metafüüsilised loorid
SKT sisaldab seda, mis on halb ja ajalik, ning vaatab mööda heast, kestlikust ja isekorralduvast.
Lähenevad valimised on jälle päevakorda tõstnud teadusele 1% eraldamise sisemajanduse kogutoodangust ehk SKTst. Mõte on ahvatlev, nagu halvad mõtted ikka.
Kõik SKTga haakuv on parandamatult paha: sõidukilomeetrid, betoonikuupmeetrid, relvatarned, halduskulud, lahutusadvokaatide honorar, pikali puud, süsinikutalletusmasinad. SKT sisaldab seda, mis on halb ja ajalik ning vaatab mööda heast, kestlikust ja isekorralduvast: rahulolevad koduperenaised ja -mehed, päritud eluasemed ja elatusallikad, heanaaberlikud suhted, tavaõigus, õnnelikud abielud, püsti puud, elus mullad.
RAUL VEEDE: Mida peab tegema valija, kellele natsionaalsotsialism ei meeldi?
Pandeemia alguses, 2020. aastal, täheldasin, et toona järsku populaarseks muutunud Camus’ „Katku“ puhul toimib ootamatu pöördefekt. Kui tavaliselt kõneldakse katkust romaanis kui fašismi metafoorist, siis päris maailmas muutus fašism Camus’ katku metafooriks, mis isoleeris ja tappis, kuid moodustas ka bioloogilise haigusega õdusa poliitilise sümbioosi.
VERONIKA VALK-SISKA: Mida sa ootad?
Suudame kavandada täpselt nii hästi kaitstud ja head elukeskkonda, kui kaugele meie ulatub kujutlus- ja vastutusvõime ning mälu.
Ruumilahenduste muutmine on kulukas, mistõttu tuleb ette mõelda, kuidas kohaneda muutuvate vajadustega. Ukrainas toimuv sõda tõukab tagant, et elukeskkonna investeeringute puhul hakataks senisest palju tõsisemalt arvestama riigikaitse vajadustega. Samamoodi tuleb ka riigikaitses teha igal tasandil läbimõeldumaid ruumiotsuseid maatehingute, rajatiste-hoonete arendamise ja ka maastikupoliitika vallas (näiteks Nursipalu). Sõda Ukrainas on tõestanud, et tänapäeva sõjad ei ole ikka veel kolinud täielikult küberruumi, vaid neid peetakse endistviisi ka maastikul, füüsilises ruumis.
KAIA-KAIRE HUNT: Hirm on halb peremees. Nursipalu näitel
Ohverdada kedagi teist, ükskõik, kas see on siis kellegi elu või kodu, reputatsiooni või üldsuse nimel, on kahe teraga mõõk.
Valdur Mikita on rääkinud ümberpööratud kaardist ning meiegi võiksime tõsta Tallinnast kaugel Võrumaal asuva Nursipalu korra mõttes riigi pealinna või Lõuna-Eesti pealinna Tartu asemele. Avanev pilt teeb kõhedaks.
ART LEETE: Põlisrahvaste kasutamine sõjas
Millise jälje jätab sõda põlisrahvaste arvukusele, eluviisile ja toimetuleku väljavaadetele?
Kirjutan seda artiklit ajal, kui Vene naftafirma eest handi püha järve kaitsev šamaan Sergei Ketšimov, keda süüdistatakse Vene liiklusinspektorite elu ja tervise ohtu seadmises, ootab Siberis järjekordset kohtuistungit. Pakkusin eelmises loos välja, et sõda on hea aeg põlisrahvastega arvete õiendamiseks. Nüüd püüan visandada üldisema pildi selle kohta, kuidas käib Venemaa põlisrahvaste ja -vähemuste käsi sõja tingimustes.
LIINA JÄNES: Kultuuripärand relvakonflikti ja välispoliitika vahel
Jaanuari lõpus arvati Odessa ajalooline linnakeskus maailmapärandi nimekirja. See toimus poliitilise arutelu saatel: reljeefselt joonistus välja, kui lühikeseks jäävad kultuuripärandi ekspertide käed, kui välispoliitilised jõujooned kanduvad üle eriala-arutelusse.
Kõik lõppes küll nii, nagu Ukrainat toetavad riigid soovisid: vaatamata Venemaa aktiivsele vastuseisule sai Odessale rahvusvaheline kaitse peale, kuid hääletuse tulemus oli üsna napp.
Linnaga tegelev humanitaar Los Angelesest. Tauri Tuvikene intervjueeris UCLA arhitektuuri ja linnadisaini osakonna professorit Dana Cuffi
MEELIS OIDSALU: Vabariigi aastapäeva kontsertlavastus on oma aja ära elanud
Ühe peo asemel saagu sada ja kümne asemel kõlagu vabariigi sünnipäeval tuhande Eesti autori looming.
Vabariigi aastapäeva kontsertlavastus 24. veebruaril Estonia teatris.
Seekordse vabariigi aastapäeva kontsertlavastuse autor Renate Keerd on varemgi tseremoniaalse teatrilaadiga kokku puutunud: mäletatavasti usaldati talle Eesti Euroopa eesistumise avalavastus, mida käisid Kultuurikatlas kaemas riigipead üle kogu Euroopa Liidu. Toona rokkis laval Metsatöll ja eeslaval esitas Keerdi trupp Kompanii Nii üsna rahvaliku koega, aga avangardistlikus nihkes koomilisi sketše. Toonase lavastuse kohta võib öelda, et see üllatas kohaletulnud eliiti niivõrd, et pärast arutati ka Eesti kõrgemate ametnike seas, kas see on ikka väärikas, kui kontserdisaali laest matsatab järsku lavale hunnik märgi sügislehti.
Eesti teatri auhindade nominendid 2022. aasta loomingu või pikaajalise silmapaistva töö eest
TAUNO VAHTER: Kas sa „Džuudokvääre“ oled lugenud?
Praeguses tsensuurilaines on kokku saanud suured erafirmad, raha ning kultuuriradikaalid, kes muudavad originaalteksti omal initsiatiivil.
Roald Dahli lasteraamatute sisu muutmise skandaal on taas tekitanud suurema arutelu teemal, kes, miks ja millise õigusega võib muuta autori algteksti. Õhus lendavad tsensuurisüüdistused, tekstiversioone võrreldakse lausehaaval ning asjasse segatud üritavad end kuidagi kaitsta, kuid keegi ei tundu olukorra üle olevat väga õnnelik. Millest niisugune lärm?
Novelliauhind 2023
JOHANNA JOLEN KUZMENKO: Galeriikäik. Veebruarikuu kunstisaak
Veebruar oli kunsti tihedalt täis: kõige rohkem oli grupinäitusi, kuid pahatihti ei tekkinud neis ei dialoogi ega ka selget vastandamist.
Veendusin omal nahal, et Eesti kunstis toimub tohutult palju. Vaatamata sellele, et jõudsin käia vaid Tallinna ja Pärnu näitustel, on ikka tunne, et kuu jooksul sai nähtud uskumatu kogus näitusi ja teisi publikuüritusi. Veebruarikuu kinnitas, et üks kunstihuviline ei ole võimeline kõike toimuvat vaatama ja kogema.
ÄLI-ANN KLOOREN: Veebruar. Milline on tuleviku muusik?
Üks võimalus nooremat publikut saali tuua on uuema ja noortele lähedasema helikeelega muusika kavva võtmine, milleks sobib suurepäraselt Ameerika minimalistide muusika.
Klassikalise muusika kadumisest on räägitud juba pikalt, kuid tegemist on siiski visa nähtusega: kontserdid toimuvad, oma ala tipud toovad saalid publikut täis. Ja kuigi kuulajate keskmine vanus tundub küll nihkuvat järjest kõrgemale – nii meil kui ka mujal –, ei ole selles ju iseenesest midagi halba. Eri vanuserühmad kuulavadki erisugust muusikat. Murepilved on aga tuleviku kohal.
JANEK KRAAVI: Post-sõnastik – LX. Naftakirjandus (petrofiction)
Naftakriitika eesmärk on „leida naftat“ kultuuritekstidest, kus see on tumm või sõnatu, kohe tajumiseks korraga liiga lähedal või liiga kaugel.
Inimese ja keskkonna suhe on nüüdisaegse kunstiteose maailmasuse mõõde, spetsiifiline tekstuaalne tasand, mis eksisteerib teose poliitilise alltekstina, kuid järjest enam argipäeva kujundava teadlikkusena. Seda mõõdet väljendavad muuhulgas filmid, kirjandus ja kunst, mille dominant on energiaressursside ja tänapäeva elulaadi suhe.
MARGUS OTT: Argidialektika XV. Korruptsioon ja fanatism
Praegune süsteem on korrumpeerunud. See on talumatu ja seda tuleb puhastada. Tuleb juhinduda õigetest ideedest ja neid tarmukalt ellu viia. Niimoodi saavutame puhtama, selgema, õigema ühiskonna. Kui õige idee fanaatikud võimule saavad, siis nad eelistavad neid, kes viivad ellu õiget ideed, või kes vähemasti suusõnal õiget ideed toetavad. See tähendab, et korruptsioon muutub mitu korda rängemaks kui enne.
Arvustamisel
Annie Ernaux’ „Koht“
kontsert „Kontsertmeistrid. Andres Kaljuste“
Erki Pärnoja ja Kaupo Kikka audiovisuaalteose „Jäljed“ esiettekanne
öökontsert „Puudutus“
näitus „Tagasitulek. Jakov Rubinšteini kunstikogu“
Eesti Noorsooteatri „Plekktrumm“
Berliini filmifestival
mängufilm „Fabelmanid“


Vietnami presidendiks kinnitati Vo Van ThuongHANOI, 2. märts, AFP-BNS – Vietnami kummitempliparlament hääletas neljapäeval ametisse uue presidendi Võ Văn Thưởngi, kes lubas asuda viivitamatult võitlema korruptsiooni vastu seoses oma eelkäija ootamatu ja korruptsioonihõngulise tagasiastumisega.
Rahvusassamblee hääletas uue riigipea olukorras, kus riigis on käimas poliitilised mullistused. Kõikvõimas Kommunistlik Partei on asunud korruptsiooni vastu võitlema ning poliitilise sisevõitluse tõttu on mitu ministrit leidnud end töötuna.
Rahvusassamblee liikmed valisid 52-aastase Thưởngi, kes oli ainus kandidaat, ametisse kuni 2026. aastani, mil lõppeb nelja-aastane ametiaeg. Korruptandina kangutas partei ametist priiks Nguyễn Xuân Phúci.
Oma esimeses avalduses uue riigipeana ütles Thưởng, et ta on "pühendunud võitlusele korruptsiooni ja negatiivsete fenomenide vastu".
Autoritaarset Vietnami juhib raudse haardega kompartei, mida ametlikult juhivad peasekretär, president ja peaminister.
Thưởngi nähakse partei kõige mõjukama mehe, peasekretär Nguyễn Phú Trọngi lähiliitlasena. Trọng on korruptsioonivastase kampaania peaideoloog. Kampaaniaga on kinni võetud kümneid ametnikke, kellest paljudele on esitatud süüdistus seoses koroonapandeemia ajal toime pandud ärastamistega.
AFP – Baltic News Service


Telekomide tasulised viirustõrjed:  mida kuutasu eest saab ja kas neil on üldse tänapäeval mõtet?Viimasel ajal on sideettevõtted hakanud üha enam lisama oma pakettidele küberturbeteenuseid. Praeguseks on nii Telial, Elisal kui ka Tele2-l eraldi viirustõrje, mida aktiivselt reklaamitakse. Mida need endast kujutavad ja kas neid tasub tellida?
Geeniuse tellijale
Kuna arvutite ning telefonide tarkvara ja brauserid on läinud turvalisemaks, otsustasime uurida telekomidelt, mis eristab nende toodet konkurentide omast ning kas 2023. aastal on viirustõrje üldse enam vajalik. Lasime olukorda hinnata ka sõltumatul küberturbeeksperdil.
Elisa lahendus keskendub veebilehtedele
Esimene viirustõrje on Elisa netivalvur, mis on tehtud koostöös Whalebone’iga. Netivalvur on võimalik osta endale nutitelefoni ning kodusesse wifi-võrku. Telefonil maksab teenus 1,49 kuus ning netivalvur koju maksab 2,99 eurot kuus. Mõlemal juhul on praegu esimesed kaks kuud tasuta.
Elisa meediasuhete juhi Taavi Tederi sõnul on Netivalvuri eelis see, et see ei vaja telefoni või nutiseadmesse täiendavat tarkvara ja töötab 24/7, kaitstes kasutajat taustal kahtlaste veebilinkide ning küberrünnakute eest.
“Tegu pole aga klassikalises mõistes viirustõrjega, mis otsiks pahalasi seadmest, vaid ennetava meetmega, et välistada seadme nakatumist viirustega või kokkupuudet pahavaraga,” lisas ta.
Tederi sõnul pidid Eesti elanikud eelmisel aastal rinda pistma terve hulga rünnakutega, mille abil üritati nakatada seadmeid pahavaraga, petta välja raha või muuta kättesaamatuks igapäevaselt kasutatavad teenused.
“Võttes arvesse, et ainuüksi Netivalvur kaitses kasutajaid ligi 700 000 ohu eest, on vajadus kliente kaitsva teenuse või tarkvara järele üsna aktuaalne,” lisas ta.
Telia Safe sisaldab VPN-i
Telia viirustõrjel on suurem, vähemalt 2,49-eurone, kuutasu. Selle raha eest saab aga klient endale ka rohkem, sest see tarkvara ei kontrolli üksnes veebilehti, vaid ka allalaaditavaid faile. Telia Safe’i hind algab 2,49 eurost, keskmine pakett maksab 4,99 ja Premium-pakett tervelt 6,99 kuus. Igat paketti tellides on praegu esimene kuu tasuta.
Tavalise (mini) ja keskmise paketi vahe on selles, et esimese saab tellida ainult ühele seadmele, teise aga juba kuni 25 seadmele. Premium-paketis saab veel lisaks Telia ID-kaitse. Kui keerulistest terminitest ja seletustest mööda vaadata, on paketil sisuliselt automaatne andmelekke kontroll, mida saab tasuta teha näiteks veebilehel nimega Have I Been Pwned. Lisaks on teenusega kaasas salasõnahaldur.
Turvarakendus põhineb F-Secure’i tootel F-Secure TOTAL, kuid see on märksa soodsam kui seda F-Secure’ilt otse osta. Kui Telia paketid maksavad 2,49-6,99 eurot, siis F-Secure’i hinnad algavad 4 eurost ja lõpevad ligi 9 euroga.
Telia koduteenuste äriarendusjuhi Raul Murro sõnul on Telia Safe paljudest teistest viirusetõrjetest parem, kuna programm sisaldab VPN-i. Ta lisas, et Safe’i eelis on veel ka see, et turvarakenduses saab kehtestada perereeglid näiteks laste nutiseadmetele, määrates seal ära sobivad ja mittesobivad rakendused ja veebilehed. Perereeglite puhul saab kehtestada lapse seadmele soovi korral ka ajalise kasutuspiirangu.
Telia hinnangul muutub turvarakenduste ja -lahenduste roll järjest olulisemaks. “Kui vaadata seda, mis toimub kübermaailmas, kasvab petuskeemide, õngitsuskirjade, libaloosimiste, küberrünnakute ja kõikvõimaliku spämmi hulk pidevalt. Samuti pole kuhugi kadunud viirused ja pahavara. Seega peavad ka erinevate turvalahenduste arendajad pidevalt oma tooteid ja teenuseid paremaks ning võimekamaks lihvima,” lisas Murro.
Tele2-l kaks paketti
Tele2 lehelt on turbeteenust suhteliselt raske leida, kuid lõpuks leidsime Tele2 lunavara- ja viirustõrje, mille alt pakub ettevõte Bitdefender Total Security ning Bitdefender GravityZone’i teenuseid. Tavalise paketi eest tuleb maksta 2,9 eurot kuus ning VPN-iga versiooni eest tuleb välja käia 4,5 eurot kuus.
Tele2 äriklienditeenuste valdkonna juhi Janek Jaago sõnul saab nende kaudu ostetud Bitdefenderi viirustõrjet ostes kaasa eestikeelse kasutajatoe ning samuti saab soovija viirustõrje väga hea hinnaga.
Jaago selgitas, et Bitdefender Total Security kodu ja kodukontori pakett on mõeldud eelkõige personaalarvutite ja mobiilseadmete kaitsmiseks. See pakub mitmesuguseid funktsioone, nagu viirustõrje, pahavara-, andmepüügi- ja rämpspostitõrje, tulemüür ja vanemlik kontroll.
“Samuti sisaldab see mitut lisafunktsiooni, nagu paroolihaldur, failide krüpteerimine ja vajadusel ka virtuaalne privaatvõrk ehk VPN,” lisas ta.
Ka Jaago arvates on peamiselt sotsiaalmeedia tõttu vajadus viirustõrje järele suurem kui kunagi varem. “Hooletus või teadmatus võib viia näiteks sotsiaalmeediakontost ilmajäämise või rahapettuse ohvriks sattumiseni, nagu oleme ka meedia vahendusel kuulnud,” lisas ta.
Ekspert hindab olukorda
Viirustõrje vajalikkuse kohta arvab tehnoloogiakespert Klaid Mägi, et tegu on keerulise teemaga ning ühest, lihtsat, selget ja õiget vastust siin pole.
Mägi ütles, et on see selge, et oma seadme ja informatsiooni kaitsmiseks peab midagi kasutama, kuid samas on programmide assortii tohutu ning õige valimine ei ole kerge ülesanne. “Lühidalt – jah, viirustõrjetarkvara peab kasutama. Samuti ei tohi unustada, et viirustõrjetarkvara on vaid üks osa turvalisusest,” lisas ta.
Mägi lisas, et vaja on veel tugevaid paroole, paroolihaldurit, VPNi, legaalset tarkvara, tarkvarauuendusi, teadlikku käitumist ja muud sellist.
Kuna üle kolmveerandi arvutitest kasutab Windowsi operatsioonisüsteemi, sihivad ka kriminaalid seda platvormi enim. “Microsoft Defender ja Windows Defender Advanced Threat Protection, mis on teatud juhtudel tasuta, aitavad piisavalt ehk juhul, kui tarkvara on uuendatud, kasutad tugevaid paroole ega kliki kahtlastel linkidel ja manustel. Tavakasutajale peaks väga tavalise arvuti kasutamisel, kui selline asi eksisteerib, sellest piisama,” lisas ta.
Kui telekomide pakutust edasi vaadata, võiks Mägi sõnul Androidi, iOSi ja macOSi puhul kasutada viirustõrjeid nagu Norton 360, Bitdefender, Malwarebytes, ESET või McAfee. “Enamikul neil olemas nii tasuta kui tasuline versioon. Tasuliste versioonide puhul saad tihti kaasa ka muid lisasid nagu VPN, paroolihaldur ja muud sellist,” lisas ta. Eraldi tõi ta välja Avasti ja Kaspersky, mida ta ei soovita.
Mägi toonitas, et kuigi üldiselt analüüsid näitavad, et macOSi ja iOSi sihitakse harva, ei ole ka need seadmed 100% turvalised, kuid siiski on tõenäosus millegagi pihta saada tunduvalt väiksem. MacOSi kaitseb XProtect, kuid ideaalis soovitaks Mägi sinna midagi veel kõrvale. “Jah, loomulikult leitakse haavatavusi ka iOSi ja macOSi platvormides, kuid kui sa kasutad tarkvara, mis on alla laaditud vaid App Store’ist, ja mõtled, kuhu klikid, võiks nende seadmetega olla enam vähem okei,” lisas ta.