Eliitpangast kommivabrikuni. 1991. aastal asutatud ettevõtted: kriisid ei kao, oluline on mitte halada1991. aastal asutatud eraettevõtted saavad tänavu tähistada juba 32. sünnipäeva. Ärileht küsis neilt, mida tehti tollal õigesti ja mis läks valesti.1991 oli suurte muutuste aasta. Moskva riigipöördekatse taustal kuulutas Eesti end taas iseseisvaks. Asuti teele kommunismist kapitalismi. Loodi taasiseseisvunud Eesti esimesed eraettevõtted, paljud neist tegutsevad siiani.Mida Eesti sel keerulisel ajal majanduses õigesti tegi? Üks Hansapanga asutajaid Rain Lõhmus nimetab esimese asjana rahareformi valuutakomitee ja eelarvetasakaaluga. „Valitsuse võlgu elamise võime piiramine võimaldas erasektoril pikalt langetada olulisi investeerimisotsuseid, mis tõid soliidse majanduskasvu,“ ütleb ta.Teiseks toob ta esile erastamise ja välisinvesteeringutele avatud olemise. „Jah, müüsime maha pangad, telekomid, õlletehased, Sylvesteri, aga vabanenud kapital aitas sillutada teed eilsest homsesse.“Kolmas oluline asi oli lihtne ja ühetaoline maksusüsteem. „See vähendas bürokraatiat ja skeemitamist, võimaldas keskenduda raha teenimisele,“ meenutab Lõhmus.Endise Kalevi kommivabriku, nüüdse Orkla Eesti tegevjuht Kaido Kaare nimetab saavutustest esimesena seda, et erastamisega saadi küllalt kiiresti ja valutult hakkama. „Teine saavutus oli otsuste kogum, mis kaasnes konkurentsivõimelise maksusüsteemi loomisega. See sai selge ja ühetaoline ning alguses vägagi toetas investeeringuid Eestisse,“ kinnitab ta Lõhmuse sõnu.Hansapank: olime esimese Eesti pankHansapanga alguseks võib pidada 1991. aasta 1. juulit, kui pank alustas tööd Tartu Kommertspanga filiaalina. Iseseisva aktsiaseltsina registreeriti ettevõte 1992. aasta alguses. Panga asutajate hulka kuulusid Rain Lõhmus, Heldur Meerits, Jüri Mõis, Toomas Sildmäe, Tõnu Laak, Hannes Tamjärv, Andres Saame, Rein Kaarepere ja Olari Taal. 2005. aastal sai Hansapangast Swedbanki tütarettevõte. Nimi muutus 2009. aastal.Rain Lõhmus meenutab, et tema jõudis Hansapanka Hannes Tamjärve kaudu, kes oli lühikest aega Lõhmuse statistika eriala õppejõud. „Meelitas minu kui toonase tubli noore riigiametniku eraettevõtlusesse. Ütles, et seal on perspektiiv, ja jäin seda uskuma,“ ütleb Lõhmus ja kinnitab, et usub seda siiani.Lõhmuse sõnul oli kriis 1990. aastatel argipäeva osa. „1991.–1992. aasta inflatsioon ja likviidsuskriis, 1994. aasta intresside tõus ja võlakirjakrahh, 1997. aasta Aasia finantskriis ja kohalik börsikrahh, 1998. aasta Vene kriis,“ loetleb ta. „Noores eas ja sel ajastul ei kartnud aga kuraditki. Päris kuradiga tegeleda ei tulnudki, ülejäänu oli juba lihtne.“ Kiire progress varjutab tema sõnul alati argielu pisiprobleemid. „Kriisid olid, on ja jäävad meie elu osaks, tahame või mitte,“ kinnitab ta. Lõhmus soovitab alati valmis olla ja mitte halada.Jüri Mõis meenutas mõned aastad tagasi Eesti väike- ja keskmiste ettevõtjate assotsiatsiooni konverentsil „30 aastat tagasi ja täna“, et Eestis kerkis 1990. aastate alguses panku nagu seeni pärast vihma. „Rahareformi ajal (1992. aasta juunis – toim) oli Eestis 34 panka. Pooled pankurid pandi vangi, sest nad olid lihtsalt kurjategijad,“ on ta öelnud.Hansapank soovis massist eristuda ja keskendus n-ö esimese Eesti ehk eliidi teenindamisele. „Me olime enese üle väga uhked. Meie kontor oli Tallinna ainus ilus kontor. Ainus vahe oli, et internetti ei olnud, telefoni ei olnud, võlaõigusseadust ei olnud...“ on Mõis meenutanud. Panga eesmärk oli teha „nii, nagu välismaal tehti“. „Tegelikult polnud ükski meist välismaal käinud.“1991. aasta lõpuks oli Hansapanga vara väärt praeguses vääringus 1,75 miljonit, teise aasta lõpuks 25 miljonit eurot. „See oli 10% kogu Eesti rahva likviidsest varast.“Kalevi kommivabrik: kosilasi käis lähedalt ja kaugeltKalevi kommivabriku eelkäijaks võib pidada 1806. aastal Tallinnas tegutsemist alustanud Lorenz Caviezeli kondiitriäri, mille hiljem omandas kondiiter Georg Stude. 1921. aastal asutati šokolaadi- ja kommivabrik Kawe ning sellega liideti 1940. aastate natsionaliseerimise käigus ka Stude kondiitritööstus. 1948. aastal sai nimekonkursi tulemusel ettevõtte nimeks Kalev. Kalevi baasil moodustati 1991. aastal riiklik aktsiaselts Kalev, mis läks erakätesse 1995. aastal. 2018. aastast kannab ettevõte Orkla Eesti AS-i nime, kuid maiustusi toodetakse endiselt Kalevi kaubamärgi all.Orkla Eesti tegevjuhi Kaido Kaare sõnul oli Kalev taasiseseisvunud Eesti majanduselus üks olulisemaid suunanäitajaid. Lahkunud magusameister Otto Kubo on oma teoses „Maarjamaa magusa lugu“ toonaseid katsumusi meenutanud nõnda: „Kui nõukogude ajal oli põhiprobleem varustamine, millegi hankimine – olgu see tooraine, pakkematerjalid, seadmed või nende tagavaraosad ja ehitusmaterjalid –, siis nüüd püüti kiiresti kohaneda turumajanduse uute tingimustega. Tsentraliseeritud plaanipärane kaubajaotus ei toiminud, turgude otsingud kulgesid suurte raskustega.“„Kogu Eestit haaras enneolematu erastamise ja ärastamise tuhin. „Magusal“ Kalevil käis kosilasi lähedalt ja kaugelt: tuldi Soomest (Leaf, Fazer, Panda), Rootsist (Marabou), Saksamaalt (Stollwerk), Taanist (Dandy), USA-st (Kraft Foods) ja mujalt,“ meenutab Kubo raamatus. Viimane visa huviline oli Norrast Nidar Bergene, kes oli pikkade läbirääkimiste tulemusena lepingu allkirjastamisele üsna lähedal, kuid siis otsustas juhtkond tehingu siiski katki jätta.Erastamiskonkursi võitjaks kuulutati 1995. aasta augustis Tallinvest, kes omandas Kalevi aktsiatest 55%. „Kiiresti muutuvates kapitalistliku turumajanduse tingimustes oli erastamisjärgne ajajärk Kalevile pingerikas ja otsinguterohke,“ ütleb Kaare. „2000. aastast hakkas olukord stabiliseeruma – nõukogu esimeheks valiti rikkalike juhtimiskogemustega Heino Priimägi ning Kalevi juhatajaks sai noor ja energiline Oliver Kruuda,“ meenutab ta.2003. aastal kolis Kalev Tallinnast Tondilt uude tootmiskompleksi Harjumaal asuvasse Rae valda. Seda võib pidada üheks ettevõtte verstapostiks kas või seetõttu, et sel ajal oli tegemist taasiseseisvunud Eesti suurima uue toiduainetööstuse ehitisega. „Esiti jätkus tootmine küll olemasoleva masinapargiga, kuid aastate jooksul andis see hea võimaluse tootmist laiendada ja moderniseerida, aga ka fookust sättida. Kui vahepeal oli Kalevi tegevus avardunud muu hulgas nätsude, kookide, leiva-saia ja piimatoodete turule välja, siis uue tehase rajamisega jäid need arendused järjest rohkem minevikumuusikaks,“ lausub Kaare. Põhirõhk pandi nüüd taas maiustuste tootmisele.Kaare ütleb, et üks viimaste aastakümnete raskemaid olukordi oli koroonapandeemia, mis sundis tehaste töö ümber mängima ja pakkus parajalt muidki katsumusi. „Oleme koroonakriisist kosunud, töö on tagasi tavarütmis ja tootmismahud stabiliseerumas,“ on Kaare sõnul tulevik helge.Saku õlletehas: tegime õlut sellest, millest saiSaku õlletehase asutas ametlikult 1820. aastal Saku mõisnik krahv Karl Friedrich von Rehbinder. Ilmselt valmistati õlut Sakus aga juba mitu aastat varem. 1991. aasta juulis andis valitsus Saku õlletehasele loa asutada koos Rootsi firmaga Baltic Beverages Holding õlle tootmiseks ühisettevõte. 1995. aastal sai ettevõttest aktsiaselts.1990. aastal algas Eestis üleminekuaeg, mis osutus õlletehase jaoks keeruliseks. Venisid nii uue keedumaja ehitus kui ka mitmesugused remonditööd, mõnikord jätkus odravaru kõigest paariks päevaks. Sagenesid tootmishäired. Peaõllemeistri ametis olnud Tiina Männik sõnas 1991. aasta alguses ajakirjanikule: „Mujal tehakse õlut sellest, millest peab, ja nii, nagu peab. Meie teeme, millest saame ja kuidas saame.“Õlletehase kommertsdirektor Ants Tulp meenutab raamatus „Saku Õlletehas 195“, et raha oli, aga vajalikku kaupa mitte. Odrapuuduse kõrvale tekkis ka taarapuudus. „Seda oli varemgi juhtunud, aga nüüd läks nii hulluks, et otsustati hakata kasutama kas või värvituid pudeleid,“ sõnab Tulp.1991. aastal algas riigiettevõtete ümberkujundamine ja nii läks ka Sakuga. Peagi loodi ühisettevõte rootslastega. See oli 38,75 miljoni rublase kogumaksumusega Eesti suurim majanduslik ühisprojekt.Aasta hiljem algas õlletehases hoogne uuendamine. Avati uus keedumaja, turule toodi uus õllemark Reval Luksus. 1993. aasta veebruaris asendati Žiguli õlu Saku Pilsneriga, millest sai üks Eesti populaarsemaid õllesid. Sama aasta mais toodi välja juba uus esindusõlu Saku Originaal.„Majandus on terve siis, kui juuakse 50 liitrit õlut aastas,“ kinnitas Saku õlletehase tolleaegne direktor Cardo Remmel ajalehes Rahva Hääl 1994. aasta märtsis. Samal aastal joodi Eestis inimese kohta 33 liitrit õlut. Tervise arengu instituudi andmeil tarvitati Eestis 2022. aastal ühe täiskasvanud inimese kohta 79,6 liitrit õlut.Eesti majandus 1990. aastate algusesTaasiseseisvumise ajal kehtis Eestis veel rubla ja Nõukogude Liidu hüperinflatsioon mõjutas ka kohalikke hindu – kõigest poolteise aastaga tõusid hinnad ligi kümme korda.Rahareform toimus 1992. aasta 20.–22. juunil. Rubla asendati Eesti krooniga.Vene turg oli peaaegu maksejõuetuks muutunud. Eesti majandus pööras oma pilgu kiirelt läände, eelkõige Skandinaavia poole. Tekkima hakkasid uued kodumaisel ja väliskapitalil põhinevad ettevõtted, riigiettevõtted erastati.1994. aastal hakkas majandusel paremini minema. Jõustus Euroopa Liidu vabakaubandusleping ja 1996. aastal avati Tallinna väärtpaberibörs.AJARIDA: 1991. aastal asutatud ettevõtteid1991. aasta 27. märts. Registreeriti aktsiaselts Eesti Statoil. Esimene tankla avati aasta hiljem, 1992. aasta 1. aprillil Tallinnas.1991. aasta 1. aprill. Riik pani müüki esimesed ettevõtted, sh Baltika, Tallinna Taksopark ja Talleks.1991. aasta 28. aprill. Asutati AS Eesti Mobiiltelefon (EMT).1991. aasta 6. mai. Asutati AS Tallinna Karastusjoogid, esimene toiduainetööstuse erafirma. Ettevõte kadus 2015. aastal.1991. aasta 12. juuli. Riiklik aktsiaselts Saku Õlletehas sai loa asutada koos rootslastega ühisettevõte õlle tootmiseks. Tegevust alustati 1. augustil.1991. aasta 30. september. Eetrisse läks esimene eraraadiojaam Raadio Tartu. Raadio tegutses 2003. aastani.1991. aasta 1. november. Tartu Autobussi- ja Taksopargist sai RAS Tarbus, praegune GoBus.


Inimesed saavad tõukoera ostes valusalt pettaPärnumaal elav naine langes paari nädala eest pettuse ohvriks, makstes soovitud armsa tõukoera eest tuhandeid eurosid, kuid jäädes ikkagi koerata. Lemmikloomade ostuga seotud pettustest on politseile tänavu teatatud kümmekond korda, sealhulgas paaril juhul Pärnumaalt.Pärnu politseijaoskonna grupijuht Reelika Kivi, kuidas politsei seesuguse juhtumiga edasi tegeleb ja kui suure tõenäosusega saab ohver kaotatud raha tagasi?Kui on võimalik, kontrollime, kuhu kannatanu raha liikus.Teatud juhtudel saavad kahtlase tehingu peatada pangad. See eeldab aga panga kiiret teavitamist, et nad saaksid tehingu tagasi pöörata. Üldjuhul liigub selliste kelmuste puhul raha väga kiiresti edasi kolmandate riikide kontodele ja seda sealt tagasi saada on väga vähe tõenäoline.Kuidas selliste kelmuste ohvriks langemist vältida?Kindlasti tasub teha müüjale taustakontroll ja püüda teada saada tema usaldusväärsus. Tõuloomade ostu puhul tasub näiteks uurida kennelist, kas kennel teab sellist müüjat.Samuti tasub lemmiklooma ostmise puhul alati müüjaga kokku saada, et veenduda tema usaldusväärsuses ja selles, et ostetav loom ka tegelikult olemas on, milline on looma tervislik seisund ja kasvatustingimused.Alati tasub võtta aega ja läbi mõelda, kas selles müügikuulutuses on midagi kahtlast ja küsimusi tekitavat. Näiteks: kui lubatakse lemmikloom saata välismaalt, siis kuidas ta siia saab. Kas on küllaldaselt infot selle kohta, kuidas loom kohale toimetatakse? Milline on looma tervislik seisund, kas ja kuidas saavad korda tõupaberid. Kas loom on vaktsineeritud? Haige looma puhul lisanduvad suured ravikulud.Tihti teevad korralikud tõuloomakasvatajad ise ostjale põhjaliku taustakontrolli ja on juhtumeid, kus on keeldutud looma müümast välisriiki või kogemusteta loomapidajale. Kui müüja suhtub kergel käel ostumüügitehingusse, võib seegi olla üks ohu märke.Suuremate ostude puhul ei tasu ikkagi raha ette kanda, vaid leppida müüjaga kokku kauba ülevaatamise suhtes ja seejärel kokku saades sobiva kauba puhul teha kohapeal tehing. Kui miski tundub liiga hea, et olla tõsi, siis sageli see polegi tõsi.Internetis levib tohutult eri liiki pettusi ja suuremat summat välja käies tuleb emotsioonid jätta tagaplaanile ja proovida teha omalt poolt kõik selleks, et veenduda kauba ja müüja usaldusväärsuses. Vastasel juhul võib paraku kaotada suure summa raha.9. augustil sai politsei teate, et Pärnumaal elav naine leidis Facebookis toy-puudli kutsika müügipakkumise ja tasus müüjale kutsika eest 2100 eurot. Koera ei ole naine aga tänaseni saanud. ShutterstockMaarja-liis Orgmets, portaali Lemmik toimetaja


Peremees, kas investeerime?16. augustil alustati kriminaalmenetlust selles, et Saaremaal elavale 58aastasele mehele helistas vene keelt rääkiv mees, kes pakkus investeerimisvõimalust. Ta kandiski juulis ja augustis talle antud kontole kokku üle 14 000 euro.OHTULEHT.EE


Juhtkiri: Hilinev ranitsatoetusKui Arno isaga koolimajja jõudis, olid tal oletatavasti kõik kooliasjad juba ostetud. Selle peale võis kuluda kenakesti pappi - nii Oskar Lutsu ajal kui ka tänapäeval. Ainuüksi laste nõutud kontoritarvete eest tuleb välja käia veidi alla 100 euro, kui kõik nagu kord ja kohus valmis osta.Selleks, et pliiatsid ja suled oleksid ikka valmis, jagavad omavalitsused n-ö ranitsatoetust. Enamasti saavad neid esimesse klassi minejad või algkoolis käijad. Pärnus, Viljandis ja Narvas saab 150 eurot. Tallinnas seevastu võib esimesse klassi minejatele küsida 320 ning teiste klasside omadele 75 euro suurust toetust.Paraku aga saab ranitsatoetust taotlema hakata alles siis, kui Arno on koolis juba kaks nädalat käinud. Põhjus - et olla ikka kindel, et ta õpib tõepoolest selles koolis ega saa seega seda valskusega.See on taas selline näide, mille puhul riik töötab ametnike, mitte inimeste (antud juhul laste) huvides. Niigi suvistest kuludest räsitud lapsevanematele on augusti lõpp aga üks valusamaid aegu, mil raha välja käia. Ranitsatoetus hiljemalt augusti keskel oleks seega oodatud leevendus. Ajatada saab paljugi -vormiriideid, vahetusjalatseid ja koolikotte, kuid vihikuid-pliiatseid ei müüdagi sageli suve alguses vajalikus koguses.Omavalitsustel on ülevaade oma kodanikest ja koolinimekirju ei tehta 1. septembril, vaid märksa varem. Oluline võiks ka olla fakt, et laps läheb kooli selles omavalitsuses, isegi kui pole täpselt teada, millisesse. Kes saab aga toetuse pettuse teel - ei asunudki seal õppima -, peaks selle tagasi maksma.Teine probleem on see, et sageli pole lapsevanemad teadlikudki, et neil on õigus ranitsatoetust saada, eriti kui kõne all on vanemad lapsed. Miks nii nigel teavitustöö?Praegune asjade seos lubab teha süsimusta nalja, et toetuse väljamakse - kuu aja jooksul pärast septembri keskpaika - on sätitud just selleks ajaks, kui saabub koolikulude katteks võetud kiirlaenu esimene tagasimakse."Teine probleem on see, et sageli pole lapsevanemad teadlikudki, et neil on õigus ranitsatoetust saada, eriti kui kõne all on vanemad lapsed."


Hoiatus! Inimestele tehakse petukõnesid politsei nimel. Üha sagedamini langeb petturite õnge 18-19-aastasi nooriPolitsei palub tungivalt inimestel mitte jagada võõrastele oma PIN-koode.
Politseid on teavitatud uuest petuskeemist, kui helistaja tutvustas end politseinikuna ja teavitas inimest, et tema nimel tahetakse pangast laenu võtta, paluti tulla ütlusi andma Ida-Harju politseijaoskonda.
“Kui inimene ütles, et palun saatke kirjalik kinnitus minu meilile ja oma andmeid talle ei edastanud, läks helistaja närviliseks, ähvardas kohtusse anda ja katkestas kõne. Kui kõne oli lõppenud, tuli teavitus meie broneerimissüsteemist, kus välismaalased saavad ajutise kaitse taotlust esitada,” kirjeldas veebipolitseinik Anna-Liisa Kreitsman.
Ehkki domineerivad veel venekeelsed kõned, on järjest enam hakanud tulema ka eestikeelseid petukõned. Kõik kõned tehakse Eesti telefoninumbritelt.
“Enamik kõnesid on ikkagi vene keeles ja on ka ingliskeelse robotkõnega algavaid. Kui see kõne katkeb, võtab ühendust järgmine helistaja, kes suhtleb edasi eesti või vene keeles,”  sõnas Kreitsman.
Ärge jagage PIN-koode
Politsei palub tungivalt inimestel mitte jagada võõrastele oma PIN1 ja PIN2 koode.
“Me ei küsi kunagi Smart-ID, mobiil-ID ega pangakoode, ei küsi muid isiklikke andmeid telefoni teel. Neid ei tohi mitte mingil juhul väljastada,” manitses Kreitsman. Tema kinnitusel langeb enam viimasel ajal petukõnede ohvriks ka 18-19-aastaseid noori ja teine vanusegrupp, kes petturite õnge läheb, on üle 40-aastased.
“Me küll püüame viimasel ajal pidevalt inimesi teavitada uutest skeemidest, aga neil on raske järge hoida,” möönis Kreitsman.
Kelmide eest saab enda kaitsta, kui olla hästi kursis raadio-, tele- ja leheuudistega. Märksõnaks peab saama umbusk ja valvsus tundmatute helistajate suhtes. Politsei poole pöördutakse kelmuste katsetest või toimepanemisest iga päev. Rahalise kahju tekkimisel tuleb inimesel teha politseile avaldus.
]]>


Colombia esitas kümnetele isikutele süüdistuse seoses OdebrechtigaBOGOTA, 18. august, AFP-BNS – Colombia prokurörid teatasid neljapäeval, et nad esitasid kümnetele inimestele süüdistuse seoses Brasiilia ehitushiiu Odebrechti korruptsiooniskandaaliga.
Odebrecht andis aastatel 2009-2016 ametnikele 80 miljardit peesot (19,4 miljonit dollarit) altkäemaksu, et võita hange 528 kilomeetri pikkuse maantee ehitamiseks Colombia keskosa ja Kariibi mere vahel, ütlesid prokurörid.
Prokuröride sõnul esitati skandaaliga seoses süüdistus 55 isikule, nende seas 33 endisele valitsusametnikule ning 22 lobistile ja firmajuhile.
Süüdistuse saanute seas oli ka Odebrechti endine juht Marcelo Odebrecht.
AFP – Baltic News Service


Justin Petrone: pole sul tarvis teada, mida ma teenAmeerika päritolu viljandlane Justin Petrone kirjeldab, kuidas on võimalik saada eestlastega tuttavaks, ja isegi sõbraks, jäädes samal ajal ikkagi mingil määral võõraks.
Mulle meeldib jalutada Viljandist Karula järve äärde. Sinna ja tagasi on umbes kaheksa kilomeetrit. Teekond on kena. Kõikjal laiuvad erkkollaselt õitsvad rapsipõllud. Põldudel askeldavad töölised. Ent Eesti maakohtadel on juures ka teatav masenduse, majanduskriisi maik. Mahajäetud, lagunevad majad on oma aja ära elanud ja grafitit täis. Talu põllul vedeleb üksik viskipudel, mis on sinna külmal talvel meeleheitehoos visatud ja hiljem lume alt välja sulanud nagu mõne eelajaloolise olendi jäänused.
Vahel kujutan ette, kuidas kohalikud eluheidikud neis hüljatud hoonetes Eesti väikelinnadest eemal elavad. Võib-olla mängivad nad õhtuti lõkke ääres suupilli nagu bluusimehed kunagi? Milliseid jubedusi on need seinad pidanud nägema? Indias nägin kord tee ääres üht meest tekiräbalal kerra tõmbunult magamas. Kujutan ette, et midagi sarnast võib kohata siingi. Maal on enamasti vaikne, aga alati on kuulda linnulaulu. Eesti linnud on suhtlemisaltid ja jutukad. Inimesed üldse mitte. Ma olen sama teed jalutanud korduvalt, ikka järve äärde, baltisakslaste surnuaiast mööda, ja siis maanteele tagasi.
Jalutajaid on teisigi, aga nad ei tee sinust välja. See näib ju justkui kõige õigem hetk vahetada paar viisakussõna või lihtsalt panna üksteist tähele. Kaks võõrast kohtuvad üksildasel maanteel kuumal suvepäeval. Mu ootused ei ole tegelikult kõrged. Ma saan aru, et see ei ole California, kus mõni elurõõmus tervisejooksja soovib mulle möödudes “Imeilusat päeva!”. Aga tervituseks noogutada ju võiks. Või korraks silma vaadata. Ent seda ei juhtu. Eile läks üks noor naine minust mööda nagu postist. Vaid umbes meetri kauguselt. Püüdsin leida temaga silmsidet, et saada kinnitust: me eksisteerime samal reaalsustasandil. Kas ma olen ikka siin? Ja tema? Ta õlekarva juuksed lehvisid tuules. Nägu oli kahvatu ja silmad hallid. Ta nägi välja nagu need taustanäitlejad Netflixi “Viikingite” sarjast. Ei tea, millest ta küll nii süvenenult mõtles. Ilmselt millestki väga tähtsast. Võib-olla murdis pead, mis kursusi võtta, või kui palju ta onupoja Tõnu uus auto maksab. “Huvitav küll, kui palju see maksab? Huvitav küll.” Ja siis taipasin ma, et äkki ta ei näe mind. Äkki ma olen nähtamatu. Kuidas muidu seda seletada? Ma ise küll ei tea, mis hetkel ma Eestis nähtamatuks muutusin, aga loomulikult ta ei öelnud mulle tere. Ta ei näinud mind.
***
Järgmisel päeval jutustasin juhtunust kohalikus linnakohvikus sõbrale. Või noh, vähemalt mina pean teda oma sõbraks. Eesti keel kuulub soome-ugri keelkonda, mis tähendab, et see ei ole suguluses indo-euroopa keeltega, kuigi laensõnu on seal palju. Eesti keeles sõber ei ole päris sama, mis inglise keeles friend. Friend on inglise keeles inimene, kellega tunned teatavat lähedust või sidet ja oled koos aega veetnud. Kaasreisija. Seltsiline. Kellega vahel võib-olla kohtud joogiklaasi taga. Aga eesti sõber nõuab enamat. Kui tal läheb auto katki, eeldab ta, et sa tuled appi. Kui tal on rahaga kitsas käes, küsib ta sult 100 eurot laenu. Kui keeldud, võib ta pettuda. “Aga ma arvasin, et me oleme sõbrad,” ütleb eestlasest sõber.
Eesti sõber võib sult vahel küsida ka päris imelikke asju, vihjamata sõnagagi, miks tal seda vaja läheb. Näiteks võid hommikul kodus kohvi keetes saada kahtlase sõnumi: “Kas sul haamer on?” See võib panna mõtlema, kas tegu on trikiga küsimusega, või tehakse siin rahvaloendust. Kas statistikaamet kogub andmeid, kui paljudel Eesti inimestel on haamer? Ükskord sain keset ööd sõbralt sõnumi: “Kas sul jääd on?” Mäletan, et põrnitsesin seda kummalist sõnumit päris nõutult. Sellised asjad juhtuvad ainult Haruki Murakami romaanides, mõtlesin endamisi. Milleni see jää küsimine võib edasi viia? Äkki langen väljapressimise ohvriks või tiritakse mind mingisse erootilisse põnevikku? Pöörasin voodis külge ja jäin uuesti magama. Hiljem selgus, et ta oli naabri juures sõpradega kokteiliõhtul. Oleks ma seda teadnud, oleksin neile võib-olla tõesti jääd viinud.
Ma lihtsalt ei saa neist asjadest aru. Kuidas tähendab sõbraks olemine, et sul on õigus laenata mult viivitamatult haamrit või otsida mu külmikust kokteilile jääd?
***
Sellised asjad võivad juhtuda, kui eestlased tunnevad sind ja peavad sõbraks, või vähemalt tuttavaks. Eestis on isiklikud suhted selgelt piiritletud. Isegi kui olete käinud samas klassis, samal kursusel, nimetatakse sind sageli ikka lihtsalt klassikaaslaseks, kursaõeks või kursavennaks. Ma pole päris kindel, kas klassiõde kvalifitseerub tuttavaks. Ma võin selles keeles küll rääkida, aga see jääb mulle siiski arusaamatuks. Vahel püüan ma välja selgitada sõnade juure, et tabada nende sügavamat tähendust. Ehk aitab see mul eestlasi paremini mõista.
Kui rääkisin neist kogemustest üksildasel maanteel, kus kõik eiravad üksteist ja mööduvad sinust nagu nähtamatust, oma eestlannast sõbrale, polnud ta sugugi üllatunud.
“Muidugi nad ei öelnud sulle tere,” teatas mu eestlannast sõber. “Sa oled ju võõras.”
Võõras. See võib tähendada siis ka välismaalane, imelik, tundmatu.
“See pole tõsi,” vastasin ma. “Kõik siin linnas teavad mind.”
“Jah, aga nad ei tunne sind.”
Sellega oli kõik öeldud. Ma olen tuntud tundmatu. Et võiksin neile võõrastele tere öelda, peab mõni ühine eestlasest tuttav meid kõigepealt mingis sotsiaalses olukorras tutvustama või peame oleme juhtumisi osalenud samas ühistegevuses, käinud kandle- või rahvatantsutunnis. Alles siis “tunneme” me üksteist. Alles siis, kui meid on ametlikult tuttavaks tehtud, võin ma neid üksi teel kohates teretada. Seni aga oleme me võõrad. Ma ei saa näiteks minna lihtsalt üle tee ja end tutvustada. See hirmutaks eestlased päris ära. Ma pean ootama, kuni me üksteist tunneme. Siis pole ma enam võõras.
Selge pilt.
Aga see sõna ei andnud mulle rahu. Võõras, võõras. Kust see tuleb? Inglise stranger tuleb ladina sõnast extra ja prantsuse sõnast estrangier, mis tähendab kõrvalist, välist isikut. Foreign pärineb samuti ladinakeelsest sõnast, mis tähistab ust, nii et jälle – keegi väljast. Unknown on germaani juurtega, sõnast cnāwan, mis tähendab “tuvastama” või “ära tundma”.
Viimane on ilmselt tähenduselt lähim eesti sõnale võõras.
Aga kuna ma ei ole keeleteadlane, siis võtsin ühendust Eesti Keele Instituudiga, et küsida, kust sõna võõras pärineb. Mul soovitati seepeale esitada oma küsimus instituudile spetsiaalse veebipäringu kaudu. Uurisin internetiallikaid ja proovisin õnne uue soome-ugri keelte tõlketööriistaga, mille Tartu Ülikool hiljuti avalikuks tegi. Tuleb välja, et eesti võõras esineb ka karjala keeles kujul vieras, vepslastel kujul veraz ja liivi keeles vȭrõz. Tegemist on soome-ugri keelte soome allharu sõnaga, mis tähendab, et see on välja kujunenud läänemeresoomlaste ühisest mõtteviisist. Neil oli oma viis, mille järgi otsustada, kes on tuttav või tundmatu, kes on sõber ja kes mitte. Neil inimestel oli oma maailmatunnetussüsteem, mille üks avaldumisvorme oli ka keel. Sõber olla tähendas, et sinult võib igal ajal laenata haamrit või saada jääd. Ja kuni sind pole teistele tutvustatud, jääd sa võõraks.
***
Hakkasin sel teemal inimesi küsitlema. Tahtsin näha, kas keegi oskab anda rohkem infot eestlaste veidra käitumise kohta, mille põhjal nad otsustavad, kes on võõras ja kes mitte. Pärisin kohvikus aru lugupeetud diplomaadilt Jaak Jõerüüdilt ja ta abikaasalt poetess Viivi Luigelt.
Jõerüüt süüdistas nõukogude režiimi. “See on nõukavärk,” lausus ta. Vanasti, enne kui Eesti langes seltsimees Stalini võimu alla, enne sõda, kolhoose ja Georg Otsa tähelendu olid eestlased lõbusad sellid, ütles Jõerüüt. Nad istusid suurte õllekappade taga, mängisid akordionit, ja kui sattusid mõnega küla vahel kokku, kutsus ta su tuppa ja pakkus võib-olla musta leibagi. Aastad kommunismiterrorit tegid sellele lõpu. Mine tea, ma võin olla ka verejanuline metsavend siin külavaheteel. Või keegi NKVD-st. “Parem on teisi mitte tülitada,” ütles Jõerüüt. “Targem on kontakti vältida.”
Jõerüüt pakkus ka teise hüpoteesi. Ta märkis, et põhjaeurooplased kipuvad olema introvertsed. Tõepoolest, olen minagi näinud neid kuulsaid pilte rootslastest ja soomlastest bussi- ja rongipeatustes, kus inimesed seisavad üksteisest mitme meetri kaugusel ega räägi omavahel. See on see väärtuslik isiklik ruum, mida põhjamaalased nii väga hindavad. Neile meeldib üle kõige olla üksi, et nad saaksid omaette mõelda ainult oma asjadest. Nende lipulauluks on Depeche Mode’i 1990. aasta hitt “Enjoy the Silence”. “Words are very unnecessary. They can only do harm.” Depeche Mode esines augustis ka Tallinna Lauluväljakul.
Neil on siin palju fänne.
Ent on veel muidki teooriaid. Üks muusikust sõber süüdistas halba ilma. “Inimesed ei taha raisata energiat vastumeelsele suhtlemisele,” ütles ta. “Kogu energia tuleb säästa pikaks talveks.” Teine muusikust sõber väitis, et sel pole mingit pistmist sovettidega. See vaid umbes 30 aastane naine, sündinud pärast taasiseisvumist, rääkis, et talle õpetati 1990ndatel, et maal kedagi kohates tuleb alati tere öelda. Linnakeskkonnas tuleb reeglina jääda anonüümseks. Põhjus on tema meelest hoopis uues tehnoloogias. Kui aus olla, siis tõepoolest, sageli teisi jalutajaid kohates olid neil ninad telefonis.
Nad olid kadunud virtuaalmaailma. Selles ongi asi.
Üks kaaskohvitaja Austraaliast oli meeleldi valmis jagama oma teooriat eestlaste kohta. “Minu arvates on selge, et kõik eestlased kannatavad kerge Aspergeri sündroomi all,” ütles ta. Ta olevat selle kohta tõendeid otsinud isegi teaduskirjandusest, ent Eesti Geenivaramu ei ole veel avaldanud artiklit autismi kõrgest levimusest eestlaste seas. Võib-olla nad siiski teavad, aga lihtsalt varjavad tõde kõigi eest?
Umbes aasta tagasi veetsin paar päeva Kopenhaagenis ja üllatusin, kui seltsivad on taanlased. Sattusin vestlema inimestega kohvikutes, muuseumites, rongides. Rääkisin baarmenite ja kelneritega. Taanlased tundusid palju elavamad, mistõttu neid kutsutakse ka põhjamaade latiinodeks. Ja siis naasin ma halli, vaiksesse Eestisse, seisin taas poesabas, kus kliendid hoidsid pikivahet. Keegi ei suhelnud omavahel. Kassa juurde jõudes pööras üks naine raha plastikust taldrikule poetades pea üldse ära, et jumala eest mitte luua silmsidet. Mis neil viga on? Miks nad niimoodi käituvad? mõtlesin ma. Nad ei vaata sulle silma, aga küsivad keset ööd jääd. Võtavad su haamri, aga ei ütle aitähgi. Ent paar päeva hiljem hoidsin ma ise samamoodi teistega distantsi. Olin vajunud oma mõtteisse. Vältisin silmsidet müüjaga.
Kulus ainult kolm päeva, ja ma muutusin samasuguseks nagu nemad.
***
Aastaid tagasi, kui sõitsin New Yorgist naastes rongiga Lõuna-Eesti ääremaale, mõtlesin pikale venival sõidul jälle, kuidas ma ometi sellisesse kohta elama olin sattunud, kuigi maastik oli ilus. See tundus ju kõigest nii kaugel, ja mul oli raske uskuda, et Eesti üldse päriselt olemas on. Aga siis nägin neid tuttavaid põhupalle, rulli keeratud nagu biskviidid ja presendiga kaetud. Mõned eesti põllumehed olid katnud oma põhupallid sinise, musta ja valge presendiga. Ühel õhtul sõitsin autoga Abja-Paluoja spordi- ja tervisekeskusesse. Ostsin pileti, läksin riietusruumi, võtsin riided seljast ja suundusin sauna, et korralikult higistada. Saunalaval istusid neli-viis paljast eesti meest, vähkpunased jalad rippus. Nad ei vaadanud üksteise poolegi ja olid täiesti vait. Nad ei tundnud üksteist. Neid polnud veel rahvatantsutunnis üksteisele tutvustatud. Nad kõik olid võõrad. Nagu minagi.
Sauna oli paigaldatud kõlar, kust mängis sel õhtul Raadio Elmar. Raadiost tuli legendaarse Eesti kantribändi Kukerpillide laul “Pole sul tarvis teada, mida ma teen”. Just. Unustage ära “Mu isamaa”. Tõeline Eesti hümn on Kukerpillide “Pole sul tarvis”. Ma vaatasin nende poole. Aga nad vältisid mu pilku. No mis siis ikka, viskame aga kopsikuga kerisele vett ja kuulame mõtlikult vaikides Kukerpille edasi? Me võisime küll kõik olla alasti ja üksteisele väga lähedal, aga sellega meie tutvus piirdus.
Üks leil veel.


Leedu sulges kaks piiripunkti Valgevene piirilVILNIUS, 18. august, BNS – Leedu sulges keskööl kaks piiripunkti Valgevene piiril, teatas reedel piirivalve kõneisik.
Pärast Šumskase ja Tverečiuse piiripunkti sulgemist jätkavad tööd neli piiripunkti Valgevenega: Medininkai, Lavoriškės, Raigardas ja Šalčininkai.
Poliitikute sõnul otsustati piiripunktid sulgeda võimalike ohtude pärast, mis seonduvad Vene eraväe Wagner palgasõdurite saatmisega Valgevenesse, kuigi piiripunktide arendamise komisjon kiitis selle sammu heaks juba mais, rohkem kui kuu enne Wagneri juhi Jevgeni Prigožini mässu Venemaal.
Leedu siseminister Agnė Bilotaitė ütles neljapäeval Tverečiuse piiripunktis ajakirjanikele, et otsus kaks piiripunkti sulgeda oli eelkõige suunatud salakaubaveo takistamiseks ning Wagneri palgasõdurite suundumine Valgevenesse oli "lisafaktor".
Leedu ja Poola andmetel on praegu Valgevenes umbes 4000 wagnerlast, osa neist asub Leedu ja Poola piiri lähedal. Samas väidab Leedu piirivalveülem, et palgasõdurite arv võib ulatuda kuni 4500.
Valgevene on kehtestanud Leedu, Läti ja Poola kodanikele viisavaba sissesõidurežiimi. Valgevene võimud teatasid, et mullu kevadest on seda võimalust kasutanud 170 000 Leedu kodanikku.
Leedu ametkonnad hoiatavad, et Valgevene eriteenistused üritavad väljapressimist ja psühholoogilist survet kasutades värvata mõningaid Leedu külalisi.
Baltic News Service


Riik hakkab uurima korruptsiooniriske haiglate hangetesTALLINN, 18. august, BNS – Riigi Tugiteenuste Keskus (RTK) kuulutas välja riigihanke, mille eesmärgiks on meditsiinitööstuse ja haiglate vaheliste võimalike seoste uuringu läbiviimine ning korruptsiooniriskide maandamisettepanekute väljatöötamine.
Uuringu eesmärk on viia läbi meditsiinitööstuse ettevõttete ja haiglate vaheliste võimalike seoste analüüs/audit, et uurida esiteks seadmete ja tarvikute hinna kujunemist ning hankeprotsessi läbipaistvust ning teiseks vaadata, millised on võimalikud seosed haiglate ja lepingupartnerite vahel. Uuring peab sisaldama mõlema uuritava teema suhtes konkreetseid ettepanekuid läbipaistvuse suurendamiseks haiglates, selgub hankedokumentidest.
Uuringu valimi moodustavad Ida-Viru keskhaigla, Pärnu haigla, Põhja-Eesti Regionaalhaigla ja Tartu ülikooli kliinikum. Täpsemalt nende poolt läbi viidud meditsiiniseadmete ja tarvikute hanked, raamatupidamisdokumendid, hangete lepingutega seotud töötajate lähetused ja muu vajalik dokumentatsioon, mis aitab vastata püstitatud küsimustele. Need haiglad viivad aastas läbi 100–250 hanget. RTK-l on nende haiglate nõusolek uuringus osalemiseks.
Hankele saab pakkumusi esitada 12. septembri hommikuni. Leping sõlmitakse aastaks.
2017. aastal viis Ernst & Young justiitsministeeriumi ja riigikantselei tellimusel läbi korruptsioonivastase strateegia 2013–2020 auditi, kus leiti, et kuigi tervishoiu valdkonnas oli selleks ajaks tehtud mitmeid olulisi samme ja nüüdseks on lisandunud mõned haiglate sisesed huvide konflikti vältimise reeglistikud ja koolitused, on korruptsiooni temaatika jätkuvalt aktuaalne ning haiglate pettuse- ja korruptsiooniriskid juhtimine lünklik. Seda kinnitab ka möödunud aastate kuritegevuse statistika, kus oli arvestatav hulk meditsiiniga seotud korruptsioonijuhtumeid.
Riighanke dokumendis tuuakse välja, et hanketingimuste kujundamine on suure korruptsiooniriskiga etapp, kuna sageli ei ole teada, kes tingimuste kujundamisel kaasa räägivad ning millised on nende enda majanduslikud huvid hankes. Nende riskide maandamine aitab vältida tervishoiuteenuse põhjendamatut hinnatõusu, turutõrkeid ning kasvatada usaldust tervishoiu sektori vastu tervikuna.
Hanke tausta ja eesmärki selgitades tuuakse välja, et tervishoiu korruptsiooniriskid tulenevad muu hulgas sektori eripärast. Nimelt valitseb tervishoius äärmiselt suur info asümmeetria ning suur osa infost on kättesaadav vaid väikesele grupile. Meditsiinisektori pakkujad ja tellijad on omavahel tihti seotud, mis tekitab huvide konflikti olukordi. Samas on väljaspool olijal infot raske hinnata, sest valdkonna spetsialistid on ise võrgustiku osad ning väljaspool olijatel puuduvad vastavad teadmised. Sellega kaasneb infoga manipuleerimine ning ringkaitse, mida Eesti puhul võimendab veel riigi väiksus.
Tallinna toimetus, +372 56 505 306, majandus@bns.ee
Baltic News Service


Mis juhtusSuitsusaunaleil jäi saamata12. augustil peale lõunat teatati saunapõlengust Setomaa vallas Lepä külas. Teataja sõnul oli leek juba katuselt väljas, inimesi sees ei olnud.Päästjate saabumise ajal põles 15-ruutmeetrine suitsusaun lahtise leegiga, teised majad ohus ei olnud. Päästjad kustutasid põlengu.Omaniku sõnul oli ta pannud sauna küdema ja ise ära läinud. Tagasi tulles oli saun juba leekides.Põlev auto süütas põllu14. augusti õhtupoolikul teatati auto põlengust Põlva vahas Joosu külas. Auto põles koristatud viljapõllul ja süttinud oli ka põld. Enne päästjate saabumisel püüdsid elanikud põlengut ise kustutada.Päästjad kustutasid autopõlengu ja ligi 40 ruutmeetril põlenud kõrrepõllu.Droon paljastas keeruka põlengu12. augusti hommikul märkas rongijuht suitsu Valgas Tambre ülesõidu läheduses. Päästjad leidsid põlenguala drooni abil. Süttinud oli pool hektarit metsaalust pinnast. Päästjate saabudes olid tulekolded pinnases ja puujuurte all ning põlengu tõttu oli maha murdunud puid. Põlengualale juurdepääsu takistasid võsa, tihe mets ja pehme pinnas ning voolikuliin tuli vedada 700 meetri kaugusele. Põleng kustutati pärastlõunal, õhtul ja ka järgmisel hommikul kontrolliti ala üle ning tulekoldeid ei leitud. Põlengu põhjus ei ole teada.Äike süütas heinapalli11. augusti õhtul anti teada põllul põlevast heinapallist Räpina vallas Ristipalo külas. Põhupalh lõplikuks kustutamiseks tuh päästjatel rull lahti harutada. Põlengu põhjus on ametlikult teadmata, kohalike teatel aga süütas selle ilmselt pikselöök.Torude lõikaja sai tõsise ehmatuse16. augusti hommikul anti teada, et Otepää vallas Vana-Otepää külas süttis torude lõikamise käigus põleng toru sees. Teataja sõnul majas gaasi ei kasutata, kuid tunda oli gaasi lõhna. Päästjad selgitasid kohapeal välja, et korterisse oli kunagi paigaldatud põranda alla gaasitoru, milles olnud gaasi jäägid olid remonti tehes lõiketööde käigus süttinud. Teataja kustutas põlengu ämbritäie veega. Ruumid tuulutati ja päästjad kontrollisid gaasi kontsentratsiooni, mis tuulutamise järel langes.Süütaja põhjustas suure maastikupõlengu15. augustil peale keskpäeva anti teada järveäärsest maastikupõlengust Võru vahas Sõmerpalu külas. Päästjad kustutasid värskelt randaahtud põhu ja järve vahelisel kaldaalal põlenud heina ja põõsastiku neljas erinevas kohas kokku 3000 ruutmeetril. Tegemist võis olla süütamisega, sündmusega tegeles edasi politsei.Viljakuivatis puhkes ohtlik põleng12. augustil keha 18 ajal Kanepi vahas Saverna külas kuivati katuselt tulevast suitsust. Kohale saabunud päästjad asusid kustutama suitsevat punkrit. Kustutamiseks tühjendati punker kümnest tonnist viljast. Põleng lokaliseeriti enam kui kahe tunniga. Tihe levik kuivati kõrval asuvale suurele puitlaudisega hoonele sai ära hoitud tänu kiiresti kohale jõudnud Saverna vabatahtlikele päästjatele.Laadanädalavahetusel tabati 17 joobes juhtiNädalavahetus möödus Kagu politseile töiselt. Patrullid teenindasid kokku 127 erinevat väljakutset, kainenema toimetati üheksa isikut.Politsei koos abipolitseinikega pööras nädalavahetusel suuremat tähelepanu ka liikluses toimuvale.Joobekontrolle tehti hgi 3000, liiklusest kõrvaldati 17 joobes juhti. Mõõdeti ka sõidukite kiirust ning ainuüksi ühe kontrollreidi tulemusena tabati 16 kiiruseületajat.„Selline statistika teeb paratamatult kurvaks, sest vastutustundetu käitumisega (joobeseisundis rooli istumine, kiiruse ületamine) pannakse ohtu nii enda kui teiste inimeste elud!” teatas Janar Koemets Kagu politseist. „Siiski soovime me tänada kõiki neid roolikeerajaid, kes käituvad liikluses jätkuvalt vastutustundlikult.”Harrikas sõitis volkarile sisse11. augustil kella 15 ajal toimus liiklusõnnetus Võrumaal Antsla linnas Pärna tänaval. Sõiduautot Volkswagen Touareg juhtinud 60-aastane mees valmistus parempöördeks ning sõiduautole sõitis mootorrattaga Harley-Davidson tagant otsa 62-aastane mees. Mootorrattur toimetati haiglasse.Kelmid põhjustasid suurt kahju9. augustil alustati kriminaalmenetlust, sest politseisse pöördus Valgamaal elav mees, kellele helistas juuni alguses end Tele2 töötajana esitlenud inimene, kes väitis, et mehe postkasti on sisse tungitud ning soovitas tal vahetada parooli. Väidetav Tele2 töötaja ütles, et saadab kirja ka SEB panka, et kontrollida, kas seal on toimunud kahtlaseid tegevusi. Peale seda helistas mehele end SEB panga töötajana esitlenud inimene, kes ütles, et mehe nimele on võetud laene viies erinevas pangas. Mehel soovitati laenulepingud lõpetada ja selleks pidi ta Smart-IDga oma avalduse kinnitama. Seejärel avastas mees, et tema nimele on tehtud kontod erinevatesse pankadesse ja nendelt on vormistatud laenulepingud. Kelmusega tekitatud kahju on 13 215 eurot.10. augustil pöördus politseisse mees, kes soovis Facebook Marketplace'i kaudu osta Soomest mootorsaani. Mees postitas Facebooki transpordigruppi palve, et kas keegi aitaks mootorsaani Eestisse tuua ning muuhulgas müüjale raha üle anda. Temaga võttis ühendust inimene, kes oli nõus seda teenust pakkuma; ning ostja kandis nii transpordi kui mootorsaani raha Soome firmale arvele. Kui mees küsis firmast kaugel autojuht on, siis selgus, et firma ei olnud sellist arvet väljastanud. Tänaseks ei ole mees mootorsaani ega raha kätte saanud. Kelmusega tekitatud kahju on 1790 eurot.


Jazz Shaw: heitmekaubandust saastavad pettusedAmeerika Ühendriikides ja Euroopa Liidus on üheks maailma "ära keemise" vältimise lahenduseks nõndanimetatud süsinikuheitmete tasakaalustamine. Tegemist on kontrollimatu äriga, mida saastavad laialt levinud pettused, kirjutab portaali HotAir kolumnist Jazz Shaw.
Suurema osa lääneriikide valitsused nõuavad aasta-aastalt üha jõhkramate vahenditega, et ettevõtted ja eraisikud piiraksid oma kasvuhoonegaaside heitmeid. Üheks levinumaks lahenduseks ettevõtete seas, kes tahavad näidata ennast tublide null-heitmete poole pürgijatena, on süsinikuheitmete tasakaalustamise (carbon offsets) lahenduse kasutamine.
Lahendus on pealtnäha suhteliselt lihtne. Kui üks ettevõte käitab näiteks tsemenditehast ja see ei suuda täita oma heitmete vähendamise eesmärke – või kui nad seda isegi eriti ei püüa teha – siis on neil võimalik osta nõndanimetatud süsinikukrediiti, mida nimetatakse ka süsinikuheitmete tasakaalustamiseks.
Süsinikukrediiti müüvad organisatsioonid, mille peamiseks tegevusalaks on süsihappegaasi eemaldamine atmosfäärist. Ettevõtted, mis on süsihappegaasi alati õhku paisanud, võivad seda edasi teha. Juhul kui need on valmis selle eest maksma.
Hiljuti avaldatud "kliimaõigluse" organisatsiooni Grist uuring näitab siiski, et kogu süsinikukaubanduse süsteem on läbi ja lõhki pettusega ja "väga kummaliste" arvutustehetega, milles numbrid ei jookse kuidagi kokku, reostatud.
Uuringus kirjutatakse:
Vabatahtliku süsihappegaasi kaubanduse aluseks olev idee paistab olevat üpris lihtne: projekti arendajad teostavad midagi, mis kas hoiab ära süsihappegaasi lendumise või eemaldab seda atmosfäärist. Vastavateks näideteks on kas päiksepõllu rajamine elik metsa istutamine.
Selline projekt toodab süsinikukrediiti, mida turustavad ilma vastavate regulatsioonideta tegutsevad süsinikuheitmete krediidiprogrammid, kust valitsused, ettevõtted ja eraisikud, kes soovivad oma heitmekoguseid vähendada, neid osta saavad.
Reaalsus on paraku selline, et selliste krediitide turg on saastatud petuskeemide poolt. Suur hulk projekte ei täida enda poolt lubatud eesmärke ja ei eemalda süsihappegaasi. Suurimaks probleemiks on püsimatus (nonpermanence): seda kas ja kui palju süsihappegaasi atmosfäärist eemaldatakse, pole võimalik tõestada.
Uuring osutab, et asja, mida valitsused ja Euroopa Liit ettevõtetelt ning inimestelt nõuavad, pole võimalik suuremas osas kontrollida, kas see üldse ja millise tõhususega töötab. Süsihappegaasi heitmete mõõtmine on keeruline ja arvutamine, kui palju on atmosfääris süsihappegaasi mingi tegevuse tulemusel vähem, veelgi suurem väljakutse. Atmosfäär on väga dünaamiline ja sellel on erinevates kohtades, erinevatel aegadel, erinevad omadused. Näiteks on hapniku tase suuremas osas samasugune üle maailma, kuid erinevates kohtades võib see kõikuda väga suurel määral. Eriti näiteks juhul kui vaadeldakse vee hapnikusisaldust.
Reguleerimata süsinikukrediidi programmidel, mis neid müüvad, on palju võimalusi "improviseerimiseks". Gristi uuringus osutatakse, et organisatsioonidel on keeruline tõestada, et konkreetne süsihappegaasi kogus on atmosfäärist eemaldatud ja tihti ei suuda need tõestada, et see jääb nii.
Näiteks kallid programmid, mis matavad süsihappegaasi maha, ei suuda näidata, kui kauaks see sinna pidama jääb.
Kõige tõhusamaks süsihappegaasi eemaldamise lahenduseks on puud ja nii ettevõtted ning organisatsioonid, mis puid istutavad, suudavad pakkuda kõige tootlikumaid süsinikukrediite. Kuid puudega võib ühel hetkel juhtuda, et need saetakse maha, põlevad ära või lihtsalt mädanevad ära. Seega isegi sellistel krediitidel on teatud toimeaeg.
Mõnel "keerulisemal" juhul ettevõtted, mis müüvad süsinikukrediiti, arvestavad sama tegevust topelt või nad ei suuda näidata, et süsihappegaasi heitmeid on päriselt vähendatud.
Tõlkis Karol Kallas


Tõnu Kalvet: rahvusmeelsetele poliitikutele peetakse klaperjahtiRiina Solmani vastu klaperjahi käivitanud isikud ja rühmitused tegid aga ränga valearvestuse, leiab Tõnu Kalvet.
„Kõik metsaloomad teadsid ammu juba, et varsti tuleb inimjahi luba," algab ansambli „Kukerpillid" üheks kõigi aegade menukamaks lauluks peetav „Inimjaht". Paljud eestlased ja Eesti-sõbrad teavad selle sõnu peast. See laul avab kuulaja silmad selle kohta, kui kiiresti võivad elus nihkuda jõujooned ja vahetuda rollid. „Inimjahti" kuulates omandab väike lapski mõistete „ajujaht" ja „klaperjaht" tähenduse. Ning oskab märgata, kui seda esineb päriselus.
„Praegu toimub klaperjaht teadlastele, kes teevad oma tööd," kirjutas riigikogulane Riina Solman (Isamaa) 15. augustil 2023 internetiväljaandes „Eesti Uudised" ilmunud loos „Minister täidab riigikogu suuniseid". Ta käsitles seal teadlasi, kellele heideti ette nii kirjutatud kui ka kirjutamata seaduste rikkumist, kui nad olid tahtnud välja uurida, miks ikkagi osa Eesti naisi eelistab jääda lastetuks. Eesti praeguse valitsuse käepikenduseks olevad peavooluajakirjanduse väljaanded süüdistasid valjuhäälselt aga ka Solmanit ennast – selle eest, et too oli mullu, riigihalduse minister olles, eraldanud sellealase uurimistöö läbiviimiseks Pere Sihtkapitalile 250 000 eurot.
Ajujaht rahvusmeelsetele poliitikutele
„Huntidele peeti klaperjahti. Poliitiku vastu käis ajalehtedes klaperjaht," näitlikustab sõna „klaperjaht" tähendust 2018. aastal ilmunud „Eesti õigekeelsussõnaraamat". Viimast näidet sobib kasutada niihästi Solmani-juhtumi kohta kui ka näiteks samalaadsete välismaiste juhtumite kohta. Katsetest USA eelmist presidenti – Donald Trumpi – „rajalt maha võtta" on kuulnud-lugenud küllap paljud. Ent teateid samalaadsete katsete kohta tuleb mujaltki; lihtsalt Eesti peavooluajakirjanduse jaoks need enamasti „ei ületa uudisekünnist".
Täitsa hiljuti tuli ühe sellise kohta teade Slovakkiast. Tegu oli lausa rahvusvahelise skandaaliga, kuna toimunu alatusele juhtis tähelepanu juba Ungari välisminister Péter Szijjártó isiklikult.
Nimelt vahistas Slovakkia Korruptsioonivastane Agentuur hiljuti riigi endise politseijuhi Tibor Gašpari, süüdistades viimast korruptsioonis. Kuna see juhtus 48 päeva enne sügisesi parlamendivalimisi, Gašpar kandideerib seal aga Slovakkia menukaima erakonna „Suund–sotsiaaldemokraatia" valimisnimekirjas, siis oligi kerge märgata vahistamise poliitilist ajendit. Seda enam, et oma nimele vaatamata on see erakond rahvusmeelne ja globalismivastane ning seetõttu globalistidele Slovakkias suureks pinnuks silmas.
Gašpari vahistamise vastu protestinud Szijjártó kirjutas 12. augustil „Facebookis", et käib ülemaailmne ajujaht rahvusmeelsetele poliitikutele, kes on julgenud vastu seista rahvusvahelisele liberaalsele peavoolule. Ühe näitena selle kohta nimetaski Szijjártó siis Gašpari-juhtumit.
Seosele Gašpari vahistamise ja peatsete parlamendivalimiste vahel juhtis tähelepanu ka Ungari välisministeeriumi kantsler Tamás Menczer. Tema sõnum oli ühene: Ungarit on süüdistatud teiste siseasjusse sekkumises; meie ei sekku Slovakkia siseasjadesse, kuid ärge pidage meidki lihtsameelseks, et me ei taipa, miks vahistati Gašpar just nüüd.
Slovakkia ungari rahvusest peaminister Lajos Ódor tegi küll kohe õienduse, et Gašpari-juhtumil polevat mingit poliitilist tausta, ent see ei mõjunud veenvalt. Kogu lugu ähvardas paisuda vägevaks rahvusvaheliseks skandaaliks. Asi lõppes sellega, et Gašpar lasti 13. augustil – pühapäeval, uue nädala algust ära ootamata! – uuesti vabadusse.
Miks oli globalistidest ränk viga valida ulukpoliitikuks Riina Solman
Isamaa aseesimees Riina Solman on eestimeelsetest poliitikutest kahtlemata üks tuntumaid ja mõjukamaid. Formaalloogika järgi olnuks seega täiesti põhjendatud valida klaperjahi objektiks just tema. Kui õnnestunuks ta rivist välja viia või vaguraks sundida, siis olnuks see globalistide kohalikele käepikendustele suur võit.
Ent ründajad tegid valearvestuse: jätsid tähelepanuta oma „uluklooma" iseloomu. Ütleb ju sõjapidamise aabitsatõde, et rünnak tuleb suunata nõrgimasse kohta, ahela nõrgima lüli vastu. Igaüks, kes Riina Solmanit vähegi tunneb, see teab, et tema puhul on tegu küll kõike muud kui nõrga koha või nõrga lüliga.
Solmanil on olemas kõik väljapaistvale riigitegelasele vajalikud omadused: 1) kaunis välimus, 2) meeldiv, ilmekas ja veenev hääl, 3) oivaline väljendusoskus nii kõnes kui kirjas, 4) südikas iseloom, 5) suurepärane suhtlemis-, koostöö- ja kombineerimisoskus, 6) lai ja mitmekesine tutvusringkond, 7) piisavalt võimalusi oma seisukohti avalikkuses levitada, 8) asjatundlikkus mitmes valdkonnas, 9) missioonitunne, kindel veendumus, et ta ajab õiget asja ja et tänu sellele on ta kohal pidevalt Kõigevägevama kaitsev käsi. Ja globalistid otsustasid rünnata SELLIST poliitikut, pealegi veel ühes tolle meelisvaldkonnas!
Ainus võimalus Solmanile kas või kuidagi vastu saada olnuks saata talle vastu mõni vähemalt sama võimekas isiksus. Sel juhul võinuks jõuproov lõppeda viigiga. Aga kust sellist isiksust võtta? Igatahes Eesti praeguses valitsuses ega valitsuserakondade parlamendirühmades pole ainsatki (!) poliitikut, keda võiks isikuomadustelt ja seeläbi ka mõjukuselt pidada Solmanile võrdseks vastaseks. Tõsi, mõni üksik neist on kunagi tõesti olnud sama võimekas, ent on poliitikuna pideva vale sees elades ja loomuvastasust õigustades oma mõjukuse kaotanud. (Opositsioonipoliitikute seas muidugi üksikuid Solmanile enam-vähem võrdseid vastaseid leiduks, ent nemad jälle pole ta ründamisest üldsegi huvitatud.)
Solmanit eksikombel sobivaks ulukpoliitiku-kandidaadiks pidanud isikud ja rühmitused saavutavad soovitule hoopis vastupidise: nende rünnatu läheb senisest veelgi paremasse vormi ning suurendab oma mõjukust ühiskonnas. S.t. muutub veelgi tugevamaks kui praegu juba on. Seega tulnuks globalistide siinsetel käepikendustel ta „rajalt mahavõtmiseks" leida kas midagi tunduvalt kaalukamat, või leida ulukpoliitikurolli üldse keegi teine.
Globalistid tõukavad Isamaad EKRE embusse
Riina Solmani vastu klaperjahi käivitanud isikud ja rühmitused tegid – nende seisukohast – veel ühe ränga valearvestuse: tugevdasid Isamaa seda tiiba, kes pooldab koostööd EKRE-ga. On ju Solman üks selle tiiva mõjukamaid esindajaid. Tõsi, ta pole EKRE suhtes kaugeltki kriitikavaba, ent annab endale aru, et kui jutt on eestluse kaitsest, siis on EKRE selleks hulga sobivam liitlane kui näiteks reformierakond. Reformierakonna juhitava valitsuse eestlusevaenulikud sammud pärast viimatisi riigikogu valimisi on üksnes kinnistanud selle eelistuse põhjendatust.
Isamaas leidub muidugi ka reformierakonna-meelne tiib. Ent pärast seda, mida Kaja Kallas ja Ko. on teinud praeguses valitsuses, on selle tiiva mõju selgelt kahanenud. Kui Kallas peaks mingil põhjusel tegema Isamaa juhtkonnale ettepaneku minna taas valitsusse (näiteks sotsiaaldemokraatide asemel), siis oleks Isamaa juhtkonnal üliraske, sisuliselt ilmvõimatu püüda väga suurele osale liikmetest ja valijatest valitsusseminekut „söödavaks teha".
Reformierakonna juhitavasse valitsusse minek näitaks ju selgelt, et juhtkonnal puudub austus nii iseenda, oma erakonna põhimõtete kui ka liikmete ja valijate vastu. Teisisõnu: tegu oleks poliitilise enesetapuga. Seda aga vaevalt sooviks juhtkonna ükski liige.
Kui EKRE juhtkujudel jätkub oidu hoiduda Isamaa kallal õiendamisest, Isamaa varasemate valikute halvustamisest, seda eriti praegu, Solmani-vastaste rünnakute ajal, siis on mõlema rahvuskonservatiivse erakonna taaslähenemine kindel. Tõsi, siis juba kui võrdne võrdsega, mitte enam suure ja väikse vennana.
Tõdegem seega: globalistidel on küll palju raha, ent vähe mõistust. Muidu osanuks nad ette näha, milleni viib nende otsus valida ulukpoliitiku-rolli Riina Solman.
Nüüdseks on rollid vahetunud ja taanduda tuleb juba äsjastel ründajatel endil. Millal andestab neile ja teeb nende tagaajamisse vaheaja aga ülesärritatud Raudne Riina, näitab juba tulevik. Jääb vaid loota, et neid ootab parem saatus kui „Kukerpillide" laulu „Inimjaht" saakloomi…


Loomeresidentuur LiguuriasKevadel avasid Itaalias loomeresidentuuri Sandra Jõgeva, Henrik Jõgeva ja Triinu Keskpaik. Sandra tutvustab ettevõtmist lähemalt.2023. aasta suurel reedel avasime Eesti kunstnike Malle Leisi (1940-2017), Villu Jõgeva (1940-2019) ja Andrus Joonase (1970-2021) mälestusele pühendatud loomeresidentuuri, mis on oma nimetuse saanud Joonase maali pealkirja järgi -„Tee kadunud linna”. Kinnitasime itaaliakeelse sildi Molini di Triora nimelise keskaegse mägiküla maja seinale, kuhu olime poolteist kuud varem korteri ostnud. Meie - need oleme Malle Leisi ja Villu Jõgeva pärijad Henrik Jõgeva ning artikli autor Sandra Jõgeva, lisaks kunstikogujast erakorralise meditsiini arst ja õppejõud Triinu Keskpaik.Selle küla ja ühtlasi korteri olin avastanud kolmveerand aastat varem, kui sõbrad, galeristid ning kuraatorid Marian ja Jan Grau olid kutsunud mu kaasa kinnisvarareisile Põhja-Itaaliasse Liguuria maakonda. See maakond oli nende avastus, nad soovisid sinna kinnisvara, nende puhul siis maja, kuhu asutada kunstiresidentuur ja luua endale teine kodu Itaalias. Minu plaan oli vähem ambitsioonikas, kujutasin end ette kindlasti korteri omanikuna ning seni olin kinnisvarakuulutusi vaadanud Hispaanias, peamiselt keele pärast, mida olen kunagi õppinud, aga Hispaania puhul mõjusid hirmutavalt kliimasoojenemisega kaasnevad kuumalained ning paljudes piirkondades leviv kõrbestumine. Liguuria omakorda üllatas isegi augusti lõpus temperatuuriga, mis oli täiesti talutav (28-32 kraadi), üleüldise roheluse ja ohtrate metsadega mäenõlvadel.Nii juhtuski, et sõbrad vaatasid rohkem kui kahtekümmend maja ning on nüüdseks oma otsingutega siirdunud Lõuna-Itaaliasse, mina aga leidsin oma neljandat ja viimast korterit vaadates, et selle võiks võtta küll. Eks reisidel tekibki igasuguseid ideesid ning olin valmis selleks, et koju jõudes kustub see impulss kiiresti nagu ka mulje, mille Liguuria oli jätnud. Aga läks teisiti. Natuke rohkem kui kaks kuud pärast reisi oli korter broneeritud, millest omakorda kolm ja pool kuud hiljem olime juba kolmekesi notaris.Mõned vihjed kinnisvaraostu kohta ItaaliasRõhutan siinkohal muidugi, et tegu on minu isikliku kogemusega ning ma ei välista, et natuke teistel tingimustel võib midagi olla teisiti.Igal juhul levib Eestis Itaalia kohta palju müüte - näiteks et kinnisvara ostes on bürokraatia keeruline, et vajalik on Itaalia pangakonto olemasolu ja et kohalik maksukood (Codice Fiscale) tuleb hankida ise Itaalia saatkonnast. Tegelikkus oli meie puhul hoopis teistsugune - raha kandsime üle oma Swedbanki kontodelt, maksukoodid hankis meile maakler, pidime meiliga saatma oma isikuandmed, sh ametinimetuse üldistatult, näiteks „arst“ jne, lisaks fotod passidest ning kõik sujus üsna kiiresti ja sujuvalt. Kindlasti oleks tehingu sooritamine kujunenud veelgi lihtsamaks, kui oleksime korteri kohe välja ostnud. Selle asemel broneerisime selle mõneks kuuks, sõlmides kõigepealt broneerimislepingu.Arvestada tuleb, et mingit digiriiki Itaalias pole ning lepingu saatis maakler meile kulleriga, tagastasime selle käsitsi allkirjastatult sama rahvusvahelise kullerfirmaga ning läksime siis mõne kuu pärast notarisse kolmekesi kohale. Viimane on tehingus kohustuslik samm, mingit kaugtõestust erinevalt Eestist Itaalias pole ning ainus alternatiiv oleks kinnisvaraostjal sõita Itaalias mõnda teise linna, sõlmida kohalikus õigusbüroos volitusleping ja lasta enda asemel notarisse tehingut tegema minna Itaalia juristil. Ma ei tea, palju taoline teenus maksab, aga kahtlustan, et see pole eriti odav.Maakleritasu on analoogne Eesti omaga, aga notar võtab tehingu eest pea kümme korda rohkem. Lisanduvad veel mõned riigimaksud (nende maksmist juhendas maakler) ning kokku võib arvestada kinnisvarahinnale lisanduva umbes 10 protsendiga. Hea uudis on, et kui raha kinnisvaraostuks on kohe olemas (Itaalia pank ei anna välismaalasele, kes sellest riigist sissetulekut ei saa, isegi laenu, nagu ka Eesti pank ei väljasta laenu kinnisvaraostuks väljaspool kodumaad), saab üldiselt alghinnast sellesama 10 protsenti kohe alla kaubelda. Seda teeb maakler.Meie maakler on büroo Casa Antica omanik Jenny Rona, kes on selles piirkonnas kinnisvara müünud juba mitu aastakümmet. Briti päritolu Jenny täitis notaris ka tõlgi rolli, kelle olemasolu on itaaliakeelse tehingu puhul kohustuslik. Valmis lepinguid kinnisvaraostu kohta ei saa aga notarist kohe kätte, vaid need läbivad registreerimisprotsessi ning need - loomulikult paberil! - saab füüsiliselt enda kätte alles kolme-nelja kuu möödudes.Itaaliasse tuleb aga varsti nii ehk naa tagasi minna, sest iga-aastast kinnisvaramaksu saab maksta ainult postkontoris. Molini di Trioras arvutab kohalik omavalitsus selle välja 16. juuniks ning meie 80 ruutmeetri suuruse 85 000 eurot (ilma lisatasudeta) maksma läinud kolmetoalise korteri eest tuleb kolme omaniku peale kokku välja käia 460 eurot aastas. Ette seda maksta ei saa ning füüsiliselt kohale peab tulema iga omanik isiklikult, kas siis korraga või eraldi. Kinnisvaramaksu IMU suurus sõltub osaliselt ka üüriturust ning seega oleks see samasuguse korteri puhul kohalikes umbes 30 kilomeetri kaugusel asuvates tõmbekeskustes San Remos ja Imperias tervelt kaks-kolm korda suurem. Et teada saada, kas kinnisvaramaks on sama, mis eelmisel aastal, tuleb lihtsalt kohalikku omavalitsusse helistada ja küsida. Helistamine on üldse kohalik traditsioon ja kuhugi ametiasutusse või firmasse saadetud meilidele naljalt ilma järgneva telefonikõneta ei vastata. Inglise keele piisav oskus on õnneasi j a pigem vähetõenäoline, seega mingil määral tuleb itaalia keelt rääkida. Mina olen näiteks palunud oma itaalia keele õpetajal eratunni ajal vahel Itaalia ametiasutustesse või teenusepakkujatele helistada.Olulist veel: kinnisvara mitme peale ostes peab kinni pidama sellest, et iga omanik maksaks oma osa kogusummast isiklikult pangakontolt.Itaalia notar aga nõuab deposiitkonto kasutamiseks kliendi kodupanga tõendit, et tema raha on legaalset päritolu, paraku Eesti pangad taolisi tõendeid ei väljasta ning sellele mingeid alternatiive samuti pole. Meie otsustasime maaklerit usaldada ning kanda kogu ostusumma müüjate isiklikule kontole, kuhu olime juba varem maksnud broneerimistasu. Samuti tekitas Eestis pangas kerget segadust müüjatest abielupaari ühine pangakonto, mis Itaalias on tavaline.Igal juhul suutis üks Itaalias tegutsev eestlasest maakler mind põhjalikult hirmutada, väites, et otse omanike kontole raha kanda on üliohtlik, ning pakkus vastu palju keerulisemana mõjuvaid skeeme. Õnneks veendusime notarisse jõudes, et müüjate eesmärk ei olnud meid paljaks röövida, vaid ikkagi oma mägikülas asuv puhkusekorter maha müüa. Maaklerilt saime teada ka seda, et veel üks Eestis levinud müüt ei vasta tõele - nimelt ei ole Itaalias pangakonto tegemiseks vajalik ei kohaliku tööandjaga leping ega kinnisvara omamine. Itaalia pangakonto võib teha igaüks - küll aga olen kuulnud eri versioone sellest, kas selle teenustasud välismaalasele, kes pole Itaalia resident, on röövellikult kõrged (maakler) või ei pane neid tähelegi (Molini di Trioras elav rootslastest abielupaar). Õnneks on pandeemiaajast muutunud see, et nüüd saadetakse kommunaalteenuste arved meilile - neid ei saa ainult oma füüsilisest postkastist välja võtta ja lähimas postkontoris maksta nagu varem.Molini di Triora küla, Argentina org, Imperia provints, Liguuria maakondTegemist on Itaalia Riviera rannikust mõnikümmend kilomeetrit mägedes asuva keskaegse külakesega. Kunagi oli siin üle kahekümne vesiveski, mida on praegust poolkuivanud jõesängi vaadates raske uskuda. Tegelikult hävitas jõe kõigest mõne aasta tagune maalihe. Ümbruskonna metsades käiakse seenel ja jahil; külas on mägisurnuaed, postkontor, apteek, kaks toidupoodi, pagaritöökodaja viis restorani, mille hulgas nii õhtuti lahti olevpizzeria Diva, stiilne ja tuntud rahvusvahelises reisiportaalis ülikõrgeid punkte saanud külakõrts Gallo Nero, samuti korralik, Liguuria spetsialiteete kohati moodsas vormis pakkuv, 1870. aastatest tegutsev hotellirestoran Santo Spirito. Kolm viimast asuvad kohaliku keskväljaku Piazza Roma ääres, kust leiab ka omavalitsuse hoone ja postkontori. Molini di Triora külast leiab veel kolm kirikut ja raamatukogu.Koos 5 kilomeetri kaugusel asuva kuulsa Triora „nõidade külaga" (veel umbes sada aastat tagasi moodustasid Triora ja Molini di Triora ehk tõlkes 'Triora veskid' ühe haldusüksuse) jagatakse siinkandis 1760. aastal sündinud ning 1816. aastal Hiinas märtrisurma surnud pühaku Giovanni Lantrua kodupaiga au. Triora oma nõidade teemaga ongi kohalik suurim turismimagnet. Üle 300 meetri merepinnast kõrgemal kui Molini di Triora, avanevad sealsetelt vaateplatvormidelt vastavalt veel hingematvamad vaated. Lisaks siiani säilinud keskaegne kindlus, tervelt kaks etnograafiale ja nõiakunstile pühendatud muuseumi ning väga palju nõidade ja maagia teemalist kitši kõikjal. Põhjus on lihtnenimelt Trioras toimusid 16. sajandi keskel Itaalia viimased nõiaprotsessid.Lähimad linnad rannikul on provintsi pealinn Imperia, välja kujunenud kunagistest kaluriküladest. Meeleolukas ja autentne koht, kus jalutada ning minu Imperia lemmikpiirkonnas, ühtlasi linna vanimas osas Oneglias sadamapiirkonnas välibaaris või kohvikus inimvaatlusega tegeleda.Molini di Triorast umbes sama kaugel, 30 kilomeetrit eemal asub märksa turistlikum San Remo oma poetänava ja meeldivate, aga üldiselt tasuliste randadega.Ka 24 kilomeetri kaugusel oleva Arma di Taggia küla oluline komponent on rand.Tasuta rannaks, nagu olen aru saanud, peetakse siin sellist, kus saab 6 euro eest laenutada päikesevarju kahele, mitte ei maksa lamamistool koos sama varju, duši ja tualeti kasutamise võimaluse, riietuskabiinide ning võimalusega oma asju lukustatud kapis hoida 10-15 eurot. Neile, kellele tasulised rannad on vastuvõetavad, soovitaks Vittoria Beachi Arma di Taggias ning Baia Grecat San Remos.Itaalia külaeluInimesed suhtlevad omavahel palju, mis väidetavalt ongi Vahemere maade keskmisest pikema eluea saladus. Näiteid Molini di Triora igapäevaelust. Vanem prantsuse daam tuleb kõndimisraamiga mööda külatänavat ja tal tekib spontaanne pikem itaaliakeelne jutuajamine kolmanda korruse rõdul pesu kuivama riputava naisega. Õhtul näed sama prantslannat vestlemas oma rahvuskaaslastega tänavaäärsel müüril istudes; järgmisel pärastlõunal aga küla kaugemas otsas asuva baari terrassil ning loomulikult pole ta sealgi üksi.Bussijuht võib vestelda reisijaga peatuses nii pikalt, et graafik läheb kergelt nihkesse. „Salve!“, „Buon giorno!" või „Buona sera!“öeldakse enesestmõistetavalt igale vastutulijale. Vanemat härrasmeest, keda näed lõunaajal külakõrtsis, kohtad teel Molini di Triora mägikirikusse ja surnuaiale. Ta harib mäeküljel asuvas aias oma kapsamaad, aga on pidanud loomulikuks ronida mäest üles ja alla, et juua espresso küla keskväljaku ääres. Ka hommikul on mitu küla baari või seesama kõrts täis inimesi, kes oma üheeurost cappuccino't või mingit muud kohvi joovad. Soolane või magus küpsetis, nende hulgas ülimalt hea kapsapirukas sinna juurde 1.20.Pole siis mingi ime, et nii tunkedes ehitajad kui ka vanapaarid, kõik ülejäänud samuti, neist baaridest ja kõrtsist hommikuti läbi käivad.Elu keskpaik on kohalik pood, mille omaniku käest saab kõigi vajalike väikeste teenuste jaoks inimeste kontaktid: autojuhist, kes lennujaama viib, kuni Ukraina pagulasest koristajani. (Koristamine on muuseas palju odavam kui Eestis.) Vajaliku töömehe aja saab meie senise kogemuse kohaselt üldjuhul järgmiseks päevaks. Kuna Liguuria pole just Itaalia kõige kuumem koht (ja on just sellepärast nii omamaiste kui ka prantsuse j a saksa turistide hulgas siinse traditsiooni kohaselt augustikuise puhkuse ajal hinnatud), on levinud erinevalt lõunapoolsematest piirkondadest see, et kodudes on olemas küttesüsteem. Gaas ja pelletiahjud on neist kahtlemata populaarseimad. Pelletid saab omakorda endale koju tellida (15 kilo maksab 7,5 eurot).Külas on märkimisväärselt välismaalasi: tutvusime näiteks bussipeatuses Rootsist pärit paariga, kes meid ka külla kutsus. Selgus, et mees on 20 aastat tagasi võõrkeelse filmi Oscarile nomineeritud linateose produtsent. Teine Oscari-nominent, tuntud Norra näitleja, aga ostis juba paarkümmend aastat tagasi Trioras palazzo, mõni aeg hiljem aga otse Vatikanilt viimase juurde kuuluva väikese kiriku, kus aegajalt toimuvad pulmad. Lisaks prantslased, taanlased ja kaks Ukraina perekonda.Mu itaalia keele õpetaja on aga veendunud, et kuna Rooma impeeriumis oli palju eri rahvaid, ei ole itaallaste hulgas siiani eriti ksenofoobiat. Veelgi enam: mu õpetaja arvab, et Rooma riik kestab teisenenud kujul praeguses Itaalias siiamaani. Minu meelest on see ilus mõte. Loomeresidentuuri eesmärgid Molini di Triora loomeresidentuur „Tee kadunud linna" võtab praeguste plaanide kohaselt vastu kolm-neli ametlikku residenti aastas. Võimaluse korral anname välja stipendiumi ühele inimesele aastas, kattes tema transpordikulud. Tänavune stipendiaat on graafik, raamatukujundaja ja illustraator Riina Uisk. Lisaks resideeruvad tänavu kunstiajaloolane Heidi Solo ja kirjanik Lilli. FOTOD: SANDRA JÕGEVA, SHUTTERSTOCKSANDRA JÕGEVA


Kelmid kasutavad inimeste petmiseks ära PPA broneerimissüsteemiKelmid on hakanud tegema inimeste nimele politsei- ja piirivalveameti (PPA) broneerimissüsteemis broneeringuid näiteks ID-kaardi taotlemiseks või ajutise kaitse saamiseks, et mõjuda helistatavale usaldusväärsena.
Skeem näeb välja nii, et kelm helistab inimesele, tutvustab ennast politseinikuna ning teatab näiteks, et tema kontol toimuvad kahtlased tehingud või tema nimele on vormistatud laen. Usalduse tõstmiseks ning justkui ütluste andmiseks broneeritakse läbi PPA broneerimiskeskkonna aeg politsei juurde, misjärel saab inimene selle kohta ka oma e-postile kinnituse.
PPA palub sellise sisuga kõned katkestada ja petturitele mitte oma andmeid väljastada. "Kui aga juba oled saanud meilile broneeringu kinnituse, mida sa ise teinud ei ole, palume see kindlasti broneering.politsei.ee lehe kaudu tühistada, et seda aega saaksid kasutada need, kes seda päriselt vajavad. Link broneeringu tühistamiseks on ka meilis kirjas," rääkis veebipolitseinik Anna-Liisa Kreitsman.


ÜRO: Haiti jõuguvägivallas on sel aastal tapetud üle 2400 inimese  (Täiendatud!)GENF, 18. august, AFP-BNS – Haitis on saanud aasta algusest peale vohavas jõuguvägivallas surma enam kui 2400 inimest, sealhulgas üle 350 inimese, kes langesid kohalike elanike ja omakohtusalkade lintšimise ohvriks, teatas ÜRO reedel.
Sel nädalal tapeti Haiti pealinnas Port-au-Prince'is vähemalt 30 elanikku ning ligi paarkümmend sai vigastada.
"Ajavahemikus 1. jaanuarist 15. augustini sel aastal on tapetud vähemalt 2439 inimest ja vigastatud veel 902-t," ütles ÜRO inimõigusbüroo pressiesindaja Ravina Shamdasani Genfis ajakirjanikele.
Lisaks on teada vähemalt 951 röövimisest samas ajavahemikus.
Kuna inimeste viha jõukude vägivalla vastu kasvab, tõstavad pead rahvaalgatuslikud omakohtusalgad ja omakaitseüksused, mis Shamdasani sõnul on vesi vägivallaveskile.
Lintšimiste puhul tõi ta esile, et ajavahemikus 24. aprillist kuni augusti keskpaigani on kohalikud elanikud ja omakohtusalgad tapnud enam kui 350 inimest, kellest 310 kuulusid väidetavalt mõnda jõuku ning üks oli ka politseinik. Ülejäänud olid tavaelanikud.
Port-au-Prince'i linnaosas Carrefour-Feuilles's süüdati hooneid ja kaks politseinikku tapeti, selgub rahvusliku inimõiguste kaitse võrgustiku (NHRDN) AFP-le edastatud andmetest.
Linnaosa on strateegiliselt tähtis paik jõukudele, mis kontrollivad umbes 80 protsenti Haiti pealinnast.
Haitis on vägivaldsed kuriteod paraku sage nähe, hõlmates nii inimrööve lunaraha väljapressimise eesmärgil, autode röövimisi, seda nii sõidu pealt kui seisvate autode puhul, aga ka vägistamisi ja relvastatud rööve.
Viimastel päevadel on linnaosast taas suurenenud vägivalla eest pagenud umbes 5000 inimest, ütlesid võimud.
"Teated Haitist sel nädalal joonivad alla rahva vastu toime pandava vägivalla erakordse jõhkruse ja mõju, mis sel on nende inimõigustele," ütles Shamdasani.
Ta lisas, et tema ülemus, ÜRO inimõigusvolinik Volker Türk kutsus üles viivitamatult looma ÜRO-väline rahvusvaheline jõud, mis saadetaks appi Haiti politseile, kes püüab tulla toime äärmiselt raske julgeolekuolukorraga ja üritab taastada õigusriigi põhimõtteid.
Haiti on üks maailma vaesemaid riike ning olnud aastaid kestvate majanduslike, julgeolekualaste ja poliitiliste kriiside tallermaa. Olukorda ei teinud sugugi paremaks ka 2021. aastal korraldatud atentaat toonasele riigipeale Jovenel Moisele, kelle tapmise järel hakkasid jõugud üha jultunumalt käituma.
AFP – Baltic News Service


Politsei- ja piirivalveamet hoitab: kelmid kasutavad inimeste petmiseks ära PPA broneerimissüsteemiPPA hoiatab pettuse eest.Foto: Shutterstock
Kelmid on hakanud tegema inimeste nimele PPA broneerimissüsteemis broneeringuid näiteks ID-kaardi taotlemiseks või ajutise kaitse saamiseks, et mõjuda helistatavale usaldusväärsena.
Skeem näeb välja nõnda, et kelm helistab inimesele, tutvustab ennast politseinikuna ning teatab näiteks, et tema kontol toimuvad kahtlased tehingud või tema nimele on vormistatud laen. Usalduse tõstmiseks ning justkui ütluste andmiseks broneeritakse läbi PPA broneerimiskeskkonna aeg politsei juurde, misjärel saab inimene selle kohta ka oma meilile kinnituse.
Foto: Politsei
„Kui sa saad sellise kõne, siis esmatähtis on see kohe katkestada ja petturitele mitte oma andmeid väljastada. Kui aga juba oled saanud meilile broneeringu kinnituse, mida sa ise teinud ei ole, palume see kindlasti broneering.politsei.ee lehe kaudu tühistada, et seda aega saaksid kasutada need, kes seda päriselt vajavad. Link broneeringu tühistamiseks on ka meilis kirjas,“ rääkis veebipolitseinik Anna-Liisa Kreitsman.
Politsei tuletab meelde:
Eesti politsei ei helista inimestele ega teavita pangakontol toimuvatest kahtlastest tehingutest. Politsei ei tee veebikeskkonnas inimese nimele ise broneeringut.
Katkesta need kõned kohe, kui keegi väidab, et pangakontol toimub midagi kahtlast.
Ära jaga oma isiklikke andmeid, nagu näiteks Smart-ID, ID-kaardi või Mobiil-ID PIN1 ja PIN2 koode teisega, ega sisesta neid koode oma seadmes teiste inimeste palvel.


Kelmid katsetavad uut petuskeemi – ohvrile broneeritakse aeg politsei juurdeKelmid on hakanud tegema inimeste nimele PPA broneerimissüsteemis broneeringuid näiteks ID-kaardi taotlemiseks või ajutise kaitse saamiseks, et mõjuda helistatavale usaldusväärsena.
Skeem näeb välja nõnda, et kelm helistab inimesele, tutvustab ennast politseinikuna ning teatab näiteks, et tema kontol toimuvad kahtlased tehingud või tema nimele on vormistatud laen. Usalduse tõstmiseks ning justkui ütluste andmiseks broneeritakse läbi PPA broneerimiskeskkonna aeg politsei juurde, misjärel saab inimene selle kohta ka oma meilile kinnituse.
„Kui sa saad sellise kõne, siis esmatähtis on see kohe katkestada ja petturitele mitte oma andmeid väljastada. Kui aga juba oled saanud meilile broneeringu kinnituse, mida sa ise teinud ei ole, palume see kindlasti broneering.politsei.ee lehe kaudu tühistada, et seda aega saaksid kasutada need, kes seda päriselt vajavad. Link broneeringu tühistamiseks on ka meilis kirjas,“ rääkis veebipolitseinik Anna-Liisa Kreitsman.
LOE KA:
Hoolekandekeskusest varasti 500 euro väärtuses elektroonikat
Keila-Haapsalu maanteel hukkus liiklusõnnetuses 71-aastane mees
Politsei tuletab meelde:
Eesti politsei ei helista inimestele ega teavita pangakontol toimuvatest kahtlastest tehingutest.
Politsei ei tee veebikeskkonnas inimese nimele ise broneeringut.
Katkesta need kõned kohe, kui keegi väidab, et pangakontol toimub midagi kahtlast.
Ära jaga oma isiklikke andmeid, nagu näiteks Smart-ID, ID-kaardi või Mobiil-ID PIN1 ja PIN2 koode teisega, ega sisesta neid koode oma seadmes teiste inimeste palvel.


ÜRO: Haiti jõuguvägivallas on sel aastal tapetud üle 2400 inimeseHaitis on saanud aasta algusest peale vohavas jõuguvägivallas surma enam kui 2400 inimest, sealhulgas üle 350 inimese, kes langesid kohalike elanike ja omakohtusalkade lintšimise ohvriks, teatas täna ÜRO.Sel nädalal tapeti Haiti pealinnas Port-au-Prince'is vähemalt 30 elanikku ning ligi paarkümmend sai vigastada.
«Ajavahemikus 1. jaanuarist 15. augustini sel aastal on tapetud vähemalt 2439 inimest ja vigastatud veel 902-t,» ütles ÜRO inimõigusbüroo pressiesindaja Ravina Shamdasani Genfis ajakirjanikele.
Lisaks on teada vähemalt 951 röövimisest samas ajavahemikus.
Kuna inimeste viha jõukude vägivalla vastu kasvab, tõstavad pead rahvaalgatuslikud omakohtusalgad ja omakaitseüksused, mis Shamdasani sõnul on vesi vägivallaveskile.
Lintšimiste puhul tõi ta esile, et ajavahemikus 24. aprillist kuni augusti keskpaigani on kohalikud elanikud ja omakohtusalgad tapnud enam kui 350 inimest, kellest 310 kuulusid väidetavalt mõnda jõuku ning üks oli ka politseinik. Ülejäänud olid tavaelanikud.
Port-au-Prince'i linnaosas Carrefour-Feuilles's süüdati hooneid ja kaks politseinikku tapeti, selgub rahvusliku inimõiguste kaitse võrgustiku (NHRDN) AFP-le edastatud andmetest.
Linnaosa on strateegiliselt tähtis paik jõukudele, mis kontrollivad umbes 80 protsenti Haiti pealinnast.
Haitis on vägivaldsed kuriteod paraku sage nähe, hõlmates nii inimrööve lunaraha väljapressimise eesmärgil, autode röövimisi, seda nii sõidu pealt kui seisvate autode puhul, aga ka vägistamisi ja relvastatud rööve.
Viimastel päevadel on linnaosast taas suurenenud vägivalla eest pagenud umbes 5000 inimest, ütlesid võimud.
«Teated Haitist sel nädalal joonivad alla rahva vastu toime pandava vägivalla erakordse jõhkruse ja mõju, mis sel on nende inimõigustele,» ütles Shamdasani.
Ta lisas, et tema ülemus, ÜRO inimõigusvolinik Volker Türk kutsus üles viivitamatult looma ÜRO-väline rahvusvaheline jõud, mis saadetaks appi Haiti politseile, kes püüab tulla toime äärmiselt raske julgeolekuolukorraga ja üritab taastada õigusriigi põhimõtteid.
Haiti on üks maailma vaesemaid riike ning olnud aastaid kestvate majanduslike, julgeolekualaste ja poliitiliste kriiside tallermaa. Olukorda ei teinud sugugi paremaks ka 2021. aastal korraldatud atentaat toonasele riigipeale Jovenel Moïsele, kelle tapmise järel hakkasid jõugud üha jultunumalt käituma.


Tõnis Saarts: Eesti edulugu kohtub 21. sajandi väljakutsetega   Paistab, et Eesti on jäänud liiga kauaks puhkama postkommunistliku ajastu positiivsete rajasõltuvuste loorberitele, mõistmata, et uued 21. sajandi väljakutsed hakkavad nõudma hoopis teistsuguseid lähenemisi ja lahendusi, leiab Tõnis Saarts Vikerraadio päevakommentaaris.   Kellelegi ei tule suure üllatusena, et taasiseseisvunud Eestit peetakse üheks edukamaks siirderiigiks uute demokraatiate seast Ida-Euroopas. Ometi olid tollased postkommunistliku siirdeühiskonna väljakutsed paljuski teistsugused, kui need on nüüd, 21. sajandil. Ähvardav kliimakriis, galopeerivad tehnoloogilised muutused, kasvav ühiskondlik ebavõrdsus ja jõudu koguv populism poliitikamaastikul nõuavad teistsuguseid lähenemisi kui need, mis Eesti 20-30 aasta eest postkommunismi mülkast välja aitasid. Tõepoolest, Eestil on mitmeski mõttes vedanud. Vaadates postkommunistlikku maailma, siis näeme seal vähemalt nelja "tõbe", mille käes paljud siirderiigid senini vaevlevad: kõrge korruptsioonitase ja oligarhide võim; riigiaparaadi vähene võimekus kodanikele hüvede ja teenuste pakkumisel ning sellest tulenevalt kodanike usaldamatus ja pettumus demokraatlikus süsteemis; parteimaastiku ebastabiilsus; järjest süvenev sotsiaalne ebavõrdsus. Eesti on küllaltki edukalt toime tulnud vähemalt kolme esimesena mainitud "haigusega". Oleme erinevate näitajate järgi üks kõige vähemkorruptiivsemaid riike endises Idablokis ning keegi ei räägi "Eesti oligarhidest". Riik toimib ning suudab oma kodanikele vajalikke teenuseid pakkuda. Seetõttu on ka usaldus demokraatlike- ja riigiinstitutsioonide vastu Eestis märksa kõrgem, kui Ida-Euroopas keskmiselt. Eesti parteimaastik on üsna arusaadav ning hoolimata aeg-ajalt uute erakondade areenile tulekust, on meie erakonnasüsteem püsinud alates 2000. aastate keskpaigast võrdlemisi stabiilsena. Ainuke kitsaskoht, millega me pole toime tulnud, on kõrge sotsiaalse ebavõrdsuse tase. Seda näitav Gini indeks on viimastel kümnenditel küll veidi alla tulnud, kuid on endiselt märksa kõrgem kui meile eeskujuks olevates Põhjamaades. Regionaalse kihistumise määra osas aga oleme negatiivses plaanis koguni Euroopa tipus, seda koos Lätiga. Kuidas Eestil on siiski õnnestunud enamusi eespool mainitud postkommunistliku maailma tõbesid vältida? Sotsiaalteadustes on seesugune mõiste nagu "rajasõltuvus", mis tähendab, et kui ühiskond on mingis kriitilises arengufaasis teatud tee valinud ja hakanud üles ehitama mingit tüüpi ühiskondlikke, poliitilisi või majanduselu korraldamismudeleid, siis on raske seda hiljem muuta, sest nende esialgu valitud mudelite ümber on juba kristalliseerunud teatud huvid ja sisseharjunud toimimisviisid. Teisisõnu, Eesti praegune edu põhineb positiivsetel rajasõltuvustel. Eesti 1990. aastate reformaatorid tegid õigel hetkel õigeid otsuseid, mis takistasid meil oligarhide esiletõusu, panid riigiinstitutsioonid toimima ning kujundasid poliitmaastiku jaoks piisavalt ranged reeglid, et uutel populistlike parteidel oli keeruline kogu süsteemi uppi lüüa. Nüüd nõuab see juba suuremat pingutust, et toimivat ja mittekorruptiivset riiki ning stabiilset poliitsüsteemi ära rikkuda ja Eestit n-ö tüüpiliseks probleemseks Ida-Euroopa riigiks muuta. Siinjuures tuleb siiski rõhutada, et kogu Eesti postkommunistliku arengu alussambaks on olnud neoliberaalne maailmavaade, et "turg paneb kõik paika" ning riik peab majandusse ning rikkuse jaotamisse võimalikult vähe sekkuma. Seetõttu pole Eesti valitsejad eriti sotsiaalse ebavõrdsusese pärast muretsenud, lootes, et selle tasandab turg ja lõpuks võidavad majanduskasvust kõik. Ometi väidavad paljud ühiskonnateadlased, et neoliberalismi ajastul järjest süvenenud sotsiaalne ebavõrdsus on populistlike parteide esiletõusu ja edu peamine juurpõhjus. Kusjuures ebavõrdsus võib järjest tempokama tehnoloogilise arenguga, täpsemalt, tehisintellekti pealetungi ja robotiseerumisega, veelgi süveneda. Kui meie neoliberaalne rajasõltuvus on õpetanud meie eliite sotsiaalset ebavõrdsust suuresti ignoreerima, siis kuidas me saame nende uute väljakutsetega tulevikus rinda pista? Ka kliimamuutuse ohjeldamine eeldab palju proaktiivsemat, majandusse ja ühiskonnaellu sekkuvamat riiki, kui Eesti postkommunistliku juurtega minimaalriigi traditsioon ette näeb. Kuidas saab mentaliteediga "turg paneb kõik paika ja riik hoidku eemale" uues rohemajanduses ja rohepöördes olla võitjate poolel? Paistab, et pühapäeval 32-aastaseks saav taasiseseisvunud Eesti on jäänud liiga kauaks puhkama postkommunistliku ajastu positiivsete rajasõltuvuste loorberitele, mõistmata, et uued 21. sajandi väljakutsed hakkavad nõudma hoopis teistsuguseid lähenemisi ja lahendusi. Seetõttu tasuks ikka ja jälle meenutada president Toomas-Hendrik Ilvese suurepärast mõttetera: "Mis tõi meid siia, ei vii meid enam edasi". Kõiki Vikerraadio päevakommentaare on võimalik kuulata Vikerraadio päevakommentaaride lehelt.  ERR.ee võtab arvamusartikleid ja lugejakirju vastu aadressil [email protected]. Õigus otsustada artikli või lugejakirja avaldamise üle on toimetusel.          					Toimetaja:  Kaupo Meiel


Mart Niineste: kui Ida-Viru mittekodanikelt kohalike volikogude valimise õigus kasvõi paariks valimistsükliks ära võtta, tõstab see valitsemise kvaliteetiKes on vähegi Ida-Virumaa kohaliku poliiteluga kursis, on kindlasti märganud, millise hämmastava järjekindlusega valivad sealsed muidu toredad lihtsad mittekodanikest vene inimesed suurtes tööstuslinnades võimule enam-vähem sama seltskonda.
Praktiliselt umbkeelse mittekodanikust venelase jaoks on alateadlikult tähtis hoida kodukandist eemal kõik eestipärane keelest meeleni. Peamine, et Eesti riik elu ei segaks. Riik jagagu vaid hüvesid! Seepärast on nende valik olnud ikka kas oblastioligarhi valimisliit või Keskerakond. Ja peale järjekordseid valimisi kiruvad nad sotsialmeedias korruptsiooni ning kommunaalbardaki jätkumist.
Nii ongi viimased kolmkümmend aastat suuresti tänu mittekodanike tahtele valitsenud Ida-Virumaa tööstuslinnu seltsimehed, kelle oskused ja võimed muutuvas maailmas maakonna elu arendamisel nii kohaliku omavalitsuse ülesannete piires kui ka koostöös riigiga on olnud väärtustes ja tegudes pehmelt öeldes olematu lähedased. Keskmise Ida-Virumaa linnavoliniku juhitase on põhikooli pioneerijuhi kandis.
Selle kohaliku tähtsusega oblastioligarhide ja keskerakondlaste omavahel läbipõimunud seltskonna konstantset korruptsiooni ning panetunud ükskõiksust Eesti riigi ja seaduste vastu on väga hea ja põhjaliku järjekindlusega kajastanud maakonnalehe Põhjaranniku väsimatu toimetus. Soovitan minna raamatukokku, võtta kaustad Põhjaranniku aastakäikudega ajavahemikust 1993-2023, varuda kõvasti plaksumaisi ning nautida kvaliteethuumorit.
Nagu on näidanud Kohtla-Järve hiljutine võimupööre ja linnapea Virve Linderi tegevus koos kohaliku vastukajaga, on nende Ida-Virumaa linnavõimukoridoride Augeiase tallide puhastamine mitme Heraklese töö, millele linna endine võimuseltskond oma klakööridega töötab vastu vahendeid valimata.
Viimaseks sümptomaatiliseks stiilinäiteks on Kohtla-Järve keskerakondlase Sergei Lopini avalik kiri ja kriitika eestikeelse Kohtla-Järve Riigigümnaasiumi aadressil (mille asemele soovis sotsiaaldemokraat Eduard Odinets kakskeelset, mis lõpetanuks faktiliselt eestikeelse keskhariduse traditsiooni selles linnas), kus kooli kraesse kallatakse oma pika võimuperioodi ajal tegemata töö venekeelsete põhikoolide eesti keele õppe ja eestikeelsele haridusele ülemineku osas.
See lõhub senised toiduahelad, laseb sealsetes suurlinnades võimu juurde uusi ja senistest tõsiseltvõetavamaid ja eestimeelsemaid inimesi.
Samas tuleb tunnustada, et põlisest kohtlajärvekast Linder on selle kiuste suutnud tasapisi teha sellest väikesest moraalse ja majandusliku pankroti piiril seisnud oblastioligarhi Ossipenko käpaalusest venepärasest proletaarsest provintsilinnast jälle vähemalt näiliselt Eesti linna, kus valitseb esimest korda peale teist maailmasõda ka Eesti komberuum, kus tähistatakse lõpuks väärikalt ka Eesti riiklike tähtpäevi.
Seega – kui Ida-Virumaa mittekodanikelt valimisõigus kasvõi paariks valimistsükliks ära võtta, aitab see kahtlematult kaasa maakonna valitsemise kvaliteedi parandamisele, lõhub senised toiduahelad, laseb sealsetes suurlinnades võimu juurde uusi ja senistest tõsiseltvõetavamaid ja eestimeelsemaid inimesi ning viib maakonda ülejäänud Eestiga ühte sammu edasi.
Palju pole vaja, vaid paar valimistsüklit, mille käigus tore lihtne mittekodanikust vene inimene saab kõrvaltvaatajana näitlikult aru, mis juhtub kodukandi arenguga siis, kui võimul on ka keegi muu, kui aina seesama oblastioligarhi valimisliit koos kohaliku Keskerakonnaga. Ehk mõistab ta peale valimisõiguse tagasi saamist targemaid valikuid teha.
Probleem pole niisiis niivõrd mittekodaniku arusaamades globaalprobleemidest, vaid kombes koperdada lokaalprobleemide lahendamisel nagu nimme alati sama reha otsa. Sellepärast ongi vaja talt valimisõigus võtta. Sest tõesti, aitab juba Padaoru taga sellest vaese mehe Transnistria taastootmisest.


Saarlane investeeris vene petturi jutu peale üle 14 000 euroKolmapäeval alustati kriminaalmenetlust selles, et Saaremaal elavale 58-aastasele mehele helistas vene keelt rääkiv mees, kes pakkus investeerimisvõimalust.Mees kandis seepeale juulis ja augustis talle antud kontole kokku üle 14 000 euro.Neljapäeval sai politsei teate, et Facebooki kaudu jalatseid müünud Saaremaal elava naisega võttis ühendust kasutaja, kes edastas talle Etsy portaali lingi, mille vahendusel lubas ostja kauba eest raha üle kanda.Kaupa müünud naine sisestas talle saadetud lingi kaudu oma pangakaardi andmed ja kinnitas need mobiil-IDga, pärast mida kadus tema pangakontolt 240 eurot.Kertu Kalmus


Kohus mõistis vara rikkunud väljapressija vangiTALLINN, 18. august, BNS – Viru maakohus mõistis reedel Janar Lillepuu katseajal toime pandud vara rikkumisega väljapressimise eest ligi kuueks ja pooleks aastaks vangi, kirjutab Virumaa Teataja.
Lisaks rahuldas kohus kannatanu tsiviilhagi, mille kohaselt peab Lillepuu kinni maksma puruks lastud auto ja maja aknad. Hagi hinnaks kujunes üle 1100 euro. 10 000 euro suurusest mittevaralise kahju nõudest tuleb Lillepuul hüvitada vaid 500 eurot. Menetluskuludena tuleb mehel välja käia kokku pea 4000 eurot. Kuriteos kasutatud gaasiõhkrelv konfiskeeriti ja see läheb hävitamisele.
Lillepuul on õigus otsus edasi kaevata Tartu ringkonnakohtusse. Meest esindanud Arri Tooming ütles, et kindlat seisukohta veel pole, aga tõenäoliselt kaevatakse otsus edasi.
2021. aasta 1. aprilli hilistel õhtutundidel laekusid Rakveres elava pereisa telefoni sõnumid, milles Lillepuu lubas tulla võlga sisse nõudma ja lubas majal aknad sisse lüüa, põlema panna ning pereisa auto taga lohistada.
Lillepuu tulistas õhkrelvast maja ja auto akendesse. Peremees üritas Lillepuuga läbi akna kontakti võtta, et ta viibiks maja läheduses politseinike saabumiseni, kuid Lillepuu lahkus sündmuskohalt. Mees peeti kinni Rakveres Turu kaubamaja parklas, kus osutas politseinikele vastupanu.
2019. aasta märtsis püüdis Lillepuu end Rakvere politseijaoskonna arestikambris enese riideesemetega üles puua. Asjasse sekkusid tollal kaks politseinikku, kelle pered ähvardas Lillepuu ära tappa. Ühte ametnikku hammustas mees pöidlast ja lõi jalaga vastu põlve.
Tallinna toimetus, +372 610 8814, sise@bns.ee
Baltic News Service


Tartu Ülikooli dekaan pistis pea otse tulle – mille nimel?Tartu Ülikooli professor, sotsiaalteaduste dekaan Raul Eamets oli kuni saatusliku 11. augustini avalikkusele teada kui majandusteadlane, kelle üllitised räägivad näiteks Läti ja Poola majanduspoliitikast ja palkadest. Eametsa tundvate inimeste hinnangul on tema tugevuseks raha «väljarääkimise» oskus ja haldusvõimekus, mis aitasid tal dekaani ametisse tõusta.
Avalikkust tabas šokk, kui selgus, et hallis pintsakus mees on sõlminud ülikooli nimel, juristi hoiatust ja korruptsioonivastast seadust eirates ülikooli jaoks kaheldava väärtusega lepingu Pere Sihtkapitaliga, aidates poliitilise taustaga sihtasutusel saada kätte 12 000 lasteta ja sama paljude lasterikaste naise isikukoodid, telefoninumbrid ja meiliaadressid.
Ise kahel toolil ehk ka sihtasutuse nõukogus istuv Eamets tõmbas paari saatusliku liigutusega kaela hoomamatu suurusega mainekahju nii endale, ülikoolile, sihtasutusele kui ka laiemalt teadlaskonnale.
On eluliselt väheusutav, et ligi kaheksa aastat ülikooli sotsiaalteaduste valdkonna dekaani ametit pidanud Eamets ei teadnud ega taibanud, et ei või sõlmida ülikooli nimel lepingut iseenda kontrollitava organisatsiooniga. Samuti seda, et lepingu sisu on tugevalt kallutatud sihtasutuse huvides.
Eamets ei teinud isegi katset juristi abiga timmida lepingupunkte ülikoolile sobivaks, kuigi jurist vastas talle, et saadetud lepingu mustand tundub fiktiivsena, mitte et lepingut ei võiks üldse sõlmida. Õiguspärane olnuks lepingu tekst juristi abiga korda teha ja saada sellele mõne oma ülemuse – näiteks õppeprorektori – allkiri, et mitte korruptsioonivastast seadust rikkuda. Eamets ei teinud kumbagi, vaid kirjutas lepingule alla ja saatis selle Pere Sihtkapitalile.
On viiteid ka lepingu varjamisele. Juttu dokumendiregistrisse kandmise «unustamisest» on raske uskuda, arvestades seda, et sihtasutus on Eametsaga seotud ja küsitluse teema talle ka isiklikult oluline.
Kuigi Eametsa enda selgitused pole eriti veenvad, viitavad viimastel päevadel laekunud pusletükid (sh ERRi ajakirjaniku Merilin Pärli viide, et ülikool sai probleemist teada temalt) sellele, et Eamets võis tõepoolest loota, et ehk läheb küsitlus vaikselt läbi ja rõõm tasuta saadud uuringutulemuste üle uinutab ülikooli juhtkonna huvi lepingupunktide vastu.
See, et lepingu sisu on ajakirjanike ja juristide luubi all, ei jõudnud Eametsale kohale isegi skandaali keskpunktis, kui mees Postimehele antud intervjuus hämas, et «andmed kuuluvad ülikoolile», kuigi lepingu teksti järgi võib sihtasutus küsitluste tulemusi ka teistega jagada, rääkimata õigusest kontaktandmete kasutamiseks kuni aastani 2060 ning õigusest otsustada teadusuuringute läbiviimise ja analüüsi viisid ilma ülikooli nõusolekuta. Küll kukub jamade korral kaasvastutus ülikooli kaela, nagu ka ülikooli enda jurist kirjas Eametsale viitas.
Eamets ei tõmmanud saba jalge vahele isegi siis, kui politsei alustas tema tegevuse suhtes väärteomenetlust ning koos temaga sihtasutuse nõukogusse kuuluv Eesti Teaduste Akadeemia president Tarmo Soomere mõistis hukka teaduseetika regulatsioonide rikkumise ja toimingupiirangu eiramise.
Kui tagantjärele tarkusega 58-aastase majandusteadlase väljaütlemisi analüüsida, siis vilksatab nii mõnigi kord pintsaku ja lipsu tagant välgunooli.

Peitub halli fassaadi taga mässumeelne anarhist? Kui tagantjärele tarkusega 58-aastase majandusteadlase väljaütlemisi analüüsida, siis vilksatab nii mõnigi kord pintsaku ja lipsu tagant välgunooli.
Enne rahvaloendust murdis Eamets koos Allan Puuriga piike statistikaametiga, kes keeldus küsimusi kohendamast selliseks, et inimesed saaksid täpselt vastata oma rahvusidentiteedi ja emakeele kohta.
Eelmisel sügisel Eesti Panga eelarvenõukogu esimehena (sealt astus ta skandaali puhkedes tagasi) kitkus Eamets kana rahandusministeeriumiga, mille ametnikud hindasid valitsussektori kulude kasvu tema hinnangul alla (vt ka Parkinsoni seadus: bürokraatliku süsteemi ametnike hulk kasvab 5–7 protsenti aastas, olenemata tehtud (kui üldse) töö hulgast («Murphy seadus ja teisi põhjusi, miks asjad alati untsu lähevad» 1982, algselt Artur Bloch 1948).
Kevadel, kui Eamets Tartu Ülikooli rektoriks kandideeris, ei paistnud ta debattides silma millegi väga ekstravagantsega, muretses vaid teistest rohkem eestikeelse kõrghariduse jätkumise pärast.
Vähem ametlikus õhkkonnas on Eamets lipsu lõdvemaks lasknud ja torganud: «Kahjuks liigub meie mõte natuke kiiremini, kui seadusandlus järgi tuleb.»,
«Peame need müürid ära lõhkuma.»
Kui Eamets oli rektorilt sule sappa saanud, pahvatas ta kõik välja: «See on selgelt olnud politiseeritud rünnak, et inimene tühistada. Ilmselgelt oli see [rünnak] adresseeritud teatud vaate ja rahva kestmise idee vastu.»
Mida teha, kui järjepidevalt on keegi su vaate vastu?
Eametsa Facebooki kontolt leiab aastatetaguse, nüüd uue allteksti saanud märkuse rahvarohke ürituse fotol: «Dekaan Raul õpetas mulle, kuidas ilma järjekorrata toitu hankida.»


Dekaan pistis pea tulleSKANDAAL. Raul Eamets võis loota, et ehk läheb küsitlus vaikselt läbi ja rõõm tasuta saadud uuringutulemuste üle uinutab ülikooli huvi lepingupunktide vastu.Tartu Ülikooli professor, sotsiaalteaduste dekaan Raul Eamets oli kuni saatusliku 11. augustini avalikkusele teada kui majandusteadlane, kelle üllitised räägivad näiteks Läti ja Poola majanduspoliitikast ja palkadest. Eametsa tundvate inimeste hinnangul on tema tugevuseks raha «väljarääkimise» oskus ja haldusvõimekus, mis aitasid tal dekaani ametisse tõusta.Avalikkust tabas šokk, kui selgus, et hallis pintsakus mees on sõlminud ülikooli nimel, juristi hoiatust ja korruptsioonivastast seadust eirates ülikooli jaoks kaheldava väärtusega lepingu Pere Sihtkapitaliga, aidates poliitilise taustaga sihtasutusel saada kätte 12 000 lasteta ja sama paljude lasterikaste naise isikukoodid, telefoninumbrid ja meiliaadressid.Ise kahel toolil ehk ka sihtasutuse nõukogus istuv Eamets tõmbas paari saatusliku liigutusega kaela hoomamatu suurusega mainekahju nii endale, ülikoolile, sihtasutusele kui ka laiemalt teadlaskonnale.On eluliselt väheusutav, et ligi kaheksa aastat ülikooli sotsiaalteaduste valdkonna dekaani ametit pidanud Eamets ei teadnud ega taibanud, et ei või sõlmida ülikooli nimel lepingut iseenda kontrollitava organisatsiooniga. Samuti seda, et lepingu sisu on tugevalt kallutatud sihtasutuse huvides.Eamets ei teinud isegi katset juristi abiga timmida lepingupunkte ülikoolile sobivaks, kuigi jurist vastas talle, et saadetud lepingu mustand tundub fiktiivsena, mitte et lepingut ei võiks üldse sõlmida. Õiguspärane olnuks lepingu tekst juristi abiga korda teha ja saada sellele mõne oma ülemuse - näiteks õppeprorektori - allkiri, et mitte korruptsioonivastast seadust rikkuda. Eamets ei teinud kumbagi, vaid kirjutas lepingule alla ja saatis selle Pere Sihtkapitalile.On viiteid ka lepingu varjamisele. Juttu dokumendiregistrisse kandmise «unustamisest» on raske uskuda, arvestades seda, et sihtasutus on Eametsaga seotud ja küsitluse tee ma talle ka isiklikult oluline.Kuigi Eametsa enda selgitused pole eriti veenvad, viitavad viimastel päevadel laekunud pusletükid (sh ERRi ajakirjaniku Merilin Pärli viide, et ülikool sai probleemist teada temalt) sellele, et Eamets võis tõepoolest loota, et ehk läheb küsitlus vaikselt läbi ja rõõm tasuta saadud uuringutulemuste üle uinutab ülikooli juhtkonna huvi lepingupunktide vastu.See, et lepingu sisu on ajakirjanike ja juristide luubi all, ei jõudnud Eametsale kohale isegi skandaali keskpunktis, kui mees Postimehele antud intervjuus hämas, et «andmed kuuluvad ülikoolile», kuigi lepingu teksti järgi võib sihtasutus küsitluste tulemusi ka teistega jagada, rääkimata õigusest kontaktandmete kasutamiseks kuni aastani 2060 ning õigusest otsustada teadusuuringute läbiviimise ja analüüsi viisid ilma ülikooli nõusolekuta. Küll kukub jamade korral kaasvastutus ülikooli kaela, nagu ka ülikooli enda jurist kirjas Eametsale viitas.Eamets ei tõmmanud saba jalge vahele isegi siis, kui politsei alustas tema tegevuse suhtes väärteomenetlust ning samuti sihtasutuse nõukogusse kuuluv Eesti Teaduste Akadeemia president Tarmo Soomere mõistis hukka teaduseetika regulatsioonide rikkumise ja toimingupiirangu eiramise.Peitub halli fassaadi taga mässumeelne anarhist? Kui tagantjärele tarkusega 58-aastase majandusteadlase väljaütlemisi analüüsida, siis vilksatab nii mõnigi kord pintsaku ja lipsu tagant välgunooli.Enne rahvaloendust murdis Eamets koos Allan Puuriga piike statistikaametiga, kes keeldus küsimusi kohendamast selliseks, et inimesed saaksid täpselt vastata oma rahvusidentiteedi ja emakeele kohta.Eelmisel sügisel Eesti Panga eelarvenõukogu esimehena (sealt astus ta skandaali puhkedes tagasi) kitkus Eamets kana rahandusministeeriumiga, mille ametnikud hindasid valitsussektori kulude kasvu tema hinnangul alla.Kevadel, kui Eamets Tartu Ülikooli rektoriks kandideeris, ei paistnud ta debattides silma millegi väga ekstravagantsega, muretses vaid teistest rohkem eestikeelse kõrghariduse jätkumise pärast.Vähem ametlikus õhkkonnas on Eamets lipsu lõdvemaks lasknud ja torganud: «Kahjuks liigub meie mõte natuke kiiremini, kui seadusandlus järele tuleb.», «Peame need müürid ära lõhkuma.»Kui Eamets oli rektorilt sule sappa saanud, pahvatas ta kõik välja: «See on selgelt olnud politiseeritud rünnak, et inimene tühistada. Ilmselgelt oli see [rünnak] adresseeritud teatud vaate ja rahva kestmise idee vastu.»Mida teha, kui järjepidevalt on keegi su vaate vastu?Eametsa Facebooki kontolt leiab aastatetaguse, nüüd uue allteksti saanud märkuse rahvarohke ürituse fotol: «Dekaan Raul õpetas mulle, kuidas ilma järjekorrata toitu hankida.»"Kui tagantjärele tarkusega 58-aastase majandusteadlase väljaütlemisi analüüsida, siis vilksatab nii mõnigi kord pintsaku ja lipsu tagant välgunooli."ÜLLE HARJU


Leo Kunnas: #31 Irvakil uks2019. aasta kevadel, kolm aastat enne Venemaa laiaulatusliku kallaletungi algust Ukrainale salvestasime Tähenduse teejuhtide sarjas saate, kus rääkisime Christopher R. Browningi raamatust „Tavalised mehed. 101. reservpolitseipataljon ja juutide hävitamine Poolas“. Siis ei olnud seda dokumentaalset teost veel eesti keeles avaldatud. See ilmus aasta hiljem Edmund Burke`i Seltsi raamatusarjas.
 Järgnevalt katkend raamatu tutvustusest: „Pataljoni liikmed ei olnud ei tulihingelised natsid, antisemiidid ega treenitud tapjad, vaid tavalised keskealised mehed. Kuidas võisid neist siiski saada massimõrvade kuulekad täideviijad? 1960. aastail kirja pandud tunnistuste põhjal rekonstrueerib autor nende igapäevaelu ja kujunemise kalestunud mõrvariteks. Mõtlemisainet pakkuv lugemine, eriti kuna kõik need psühholoogilised tegurid, mis võivad viia sellise inimese kujunemiseni, toimivad ka nüüdismaailmas.“
Me hakkasime juba kõike unustama. Enne Venemaa laiaulatuslikku agressiooni Ukraina vastu seostusid sõjakuriteod pigem Jugoslaavia lagunemissõdade, Tšetšeenia, Rwanda või Daesh’iga. Mida põlvkond edasi, seda kaugemaks hakkavad okupatsioonirežiimide, kommunistide ja natside kuriteod meile jääma. Ukraina sõda on meile äratus ka ses mõttes, et sõjakuritegude osas pole paraku mitte midagi muutunud, need toimuvad siinsamas meie geograafilises läheduses täna ja praegu.
Kuidas siis saab tavalisest inimesest sõjakurjategija?
Lihtne on väita, et kõiges on süüdi totalitaarsed režiimid, kus juhid annavad kuritegelikke käske. Kahtlemata nii see on, aga see vaade oleks liigselt lihtsustatud. Totalitaarsete režiimide korral ei mädane, lagune ega korrumpeeru ühiskond ju mitte ainult võimu tasandil, vaid kogu ühiskonnana tervikuna, perekonna ja üksikisikuni välja. Kolleeg, sõber või pereliige tuleb üles anda, sest ta ei järgi valitsevat ideoloogiat. Totalitaarsed režiimid ei kestaks päevagi, kui ei leiduks suurt hulka inimesi, kes on valmis neid toetama või siis passiivselt kaasa minema.
Saksamaa on mädanikust jagu saanud, Venemaa ei ole. 101. reservpolitseipataljoni ülem ja üks kompaniiülematest poodi poolakate poolt üles, kaks kompaniiülemat said Lääne-Saksamaal kaheksa ning mõned võitlejad kolme kuni viie aasta pikkused vanglakaristused. Võib vaielda, on see piisav ja õiglane karistus umbes 38000 juudi tapmise ja 45000 koonduslaagrisse saatmise eest, mille pataljon Teise maailmasõja ajal toime pani, aga tšekiste ja NKVD-lasi pole nende kuritegude eest keegi vastutusele võtnud. Vastupidi, nii nemad kui ka teised sõjakurjategijad on Venemaal siiamaani au sees ja kangelased. Seesama Vene ühiskonna sügav sisemine mädanik on ka juurpõhjuseks Vene vägede ja okupatsioonirežiimi poolt Ukrainas toime pandud ja edaspidi pandavatele süstemaatilistele sõjakuritegudele.
Kas astud rivist välja ja keeldud, kui antakse kuritegelik käsk? Raamatu andmeil tosinajagu võitlejat, kaasa arvatud üks kompaniiülematest, tegidki seda (pataljonis oli kokku umbes 500 meest) ning nendega ei juhtunud mitte midagi. Neid isegi ei karistatud, vaid saadeti mujale teenima. Umbes veerandik võitlejatest püüdis hiljem passiivselt kõrvale hoida. Enamik täitis aga käsku. Vähesest hulgast võitlejatest said sadistid, kes toimuvat nautisid.
Säärases olukorras peab igaüks ise oma otsuse tegema ning pole muud pidepunkti kui omaenda moraalne kompass. Raamatus „Sõda 2023“ olen sääraste olukordade ja dilemmade lahtimõtestamiseks kasutanud koletise kujundit:
See koletis oli kurjus meie hinges. Sellest polnud võimalik vabaneda, sest see oli osa meist. Kui seda toideti, siis see kasvas. Iga inimene toitis oma koletist ise. Toitis nõrkuste, pahede, pattude, valede, teeskluse ja vägivallaga. Keegi teine seda ei teinud ega saanudki seda teha, ainult meie ise. Et see kahaneks, pidi sellega võitlema. Iga päev, järeleandmatult. See võit oli ainus asi, mis võis maailma paremaks muuta.
Kuritegusid on võimalik ära hoida, kui leidub kriitiline hulk inimesi, kes ei lase oma sisemisel koletisel tegutseda.