EKRE pidas esimese kohtumise Läänemaa valijategaVALIMISKAMPAANIAPühapäevasel kohtumisel EKRE kohaliku ringkonna kandidaatidega huvitas publikut eelkõige taastuvenergia, koroonapiirangud ja põgenikud.Kaheksast Lääne-, Hiiu- ja Saaremaa ringkonnast riigikokku kandideerijast olid oma seisukohti tutvustama tulnud kuus: Helle-Moonika Helme, Daniel Mereäär, Kristjan Moora, Hardi Rehkalt, Palle Kõlar ja Martin Judanov.Põnevaim osa jutuõhtust oli küsimuste voor. Peamised küsimused puudutasid energiat, koroonapiiranguid ja Ukraina sõjapõgenikke. Energia puhul polnud seekord jutuks hinnad, vaid energiatootmise viisid.Oodates tuumajaamaEsimene küsimus - millal ta hakkab sõnnikust gaasi tootma - esitati Rehkaltile. „Kõik on oma sõnades väga rohelised, aga tegelikult pole aastakümnete jooksul olnud ühtegi mõistlikku meedet, et sellist tegevust arendada või toetada,” nentis Rehkalt.Energia teemal jätkas Haapsalu linnavolikogu liige Judanov. „Haapsalus meil ju ongi kavas koostootmisjaam Tööstuse tänavale,” ütles ta. Publiku hulgast kostis küsimus: „Sitt tuleb siis nüüd kõik linna tuua?” Judanovi sõnul hakkab koostootmisjaam tööle pigem toidujäätmete peal.Energiapõua ainukeseks normaalseks lahenduseks pidas Judanov tuumajaama rajamist. „Praegu arendab tuumajaama Fermi Energia, aga selle ettevõtte promoja on Reformierakonna liige. Kui nad peaksid siia tuumajaama rajama, on monopol nende käes. Nende eesmärk on müüa elektrit ettevõtjatele hinnaga 50 eurot megavatt-tund, mis on haigelt kallis,” väitis Judanov.Helme kritiseeris Eesti kiirendatud üleminekut taastuvenergia kasutamisele, mille järgi riik on seadnud eesmärgiks toota 2030. aastal sama palju taastuvelektrit, kui on Eesti aastase tarbimise kogumaht. Ta rääkis, et merealale, kuhu on tuulepargid kavas rajada, kehtestuvad siis sellised turvanõuded, et Eesti inimene - kalur ega purjetaja - ei tohi sinna lähedale enam minna. „Meie keskkond reostatakse ära, aga meie sealt eriti elektrit saama ei hakka. See läheb Saksamaale, kus on tööstus ja ei ole optimeerimiste tulemusena rahvuslikku majandust ära hävitatud,” ütles ta.„Praegu veel saaksime öelda, et see [taastuvenergia] pole meie rahvuslikes huvides. Suudaksime vajaliku pinge tagada, energeetikud on nii öelnud. Peame jätma tööle Narva energiaplokid. Meil jätkub põlevkivi rohkem kui sajaks aastaks. Oleks vaja põlevkivienergeetikaga vastu pidada 10- 20 aastat, enne kui tuleb tuumajaam, mille kohta peame ära otsustama, kas ja milline ta tuleb,” rääkis Helme.Mereäär meenutas sundi end koroona vastu vaktsineerida. „Vaata, kuidas meid survestati - ma ei saanud teatrisse, hea, et poodi leibagi sain ostma. Kaja Kallas nõuaks praegu veel maske, kui poleks valimisi tulemas. Ja nõuaks ka vaktsineerimist,” lisas ta. „Pärast valimisi tuleb see tagasi,” sekundeeris hääl publiku hulgast.Vastates küsimusele vaktsiinide maksumusest, ütles Helme, et Eestil on kohustus osta vaktsiine 28 miljoni euro eest. „Oleme nii integreeritud rahvusvahelistesse lepinguteses ja organisatsioonidesse, et me justkui ei tohi iseseisvalt otsustada,” ütles ta ja esitas publikule küsimuse koroonapiirangute kohta: „Kas mäletate, millal see lõppes?”Helme selgitusel lõppesid piirangud siis, kui Eestisse hakkas saabuma tuhandete kaupa Ukraina sõjapõgenikke.„Ukraina on teatavasti Euroopa Liidu väline, selline korruptiivne ja hektiline riik, nagu ta oli, seal need strateegiad ei töötanud. Ukrainlased paigutati kõik hotellidesse, kuhu me ei oleks saanud sisse minna, kui meil vaktsineerimispassi ei olnud. Järelikult tuli see süsteem päevapealt lõpetada, sest me poleks muidu saanud vastu võtta Ukraina pagulasi,” väitis Helme.„Miks nad siia tulevad?”Vastates küsimusele, kui palju kulub Eesti riigil Ukraina pagulastele raha, vastas Helme, et saab seda öelda ainult kevadise lisaeelarve kohta. „Palju on räägitud, et eelarve peaks olema lihtsalt loetav ja arusaadav, aga praegu on ukrainlaste raviraha tervishoiu rea peal ja see, mis sotsiaalministeerium jagab, sotsiaalministeeriumi rea peal. Sealt seda enam nii välja ei võta. Lisaeelarves, mille võtsime vastu kevadel, oli selleks ette nähtud 280 miljonit,” rääkis ta.Kõlar küsis, kas Ukrainast siia jõudnuile peaks võimaldama nii häid tingimusi. „Sõja eest pakku pääseda - see ei ole probleem,” ütles ta. „Aga minu küsimus on, et miks põgenik peab eestlasest tunduvalt paremini elama. Ma ei taha öelda, et nad peaksid spordisaalis elama, aga tagasihoidlikes tingimustes elamine oleks juba suur võit.”Ukraina-teemalisi küsimusi oli publikul veel: „Ukraina on ju meeletult suur riik ja see osa, kus on sõjakolle, on ju nii tilluke - miks nad siia tulevad, ülejäänud Ukraina on ju vaba?” Vastuseks nentis Helme, et venelased pommitavad ju laiemalt ka. „Mis mind kõige rohkem häirib: me ei tohi rääkida, me ei tohi kritiseerida,” märkis ta. „Väga lihtne on praegu, kui midagi natukene kritiseerid, saada külge silti, et EKRE vihkab ukrainlasi,” ütles hääl publikust. Helme kinnitas, et ei vihka mitte kedagi.„Vaata, kuidas meid survestati - ma ei saanud teatrisse, hea, et poodi leibagi sain ostma," ütles Mereäär.EKRE kohtumisõhtul valijatega laulis Helle-Moonika Helme, kitarril saatis ja laulis kaasa Daniel Mereäär. ANDRA KIRNAANDRA KIRNA


Niru aasta järel saab minna ainult helgemaksKui lõppenud aasta oli paljudele investoritele vaevarikas ja värvis portfelli tumepunaseks, siis uut aastat vaatavad investorid helgema p...


Soledari suunal tegutseb Wagneri komandörina endine korteripetturKIIEV, 17. jaanuar, BNS - Uurijad tuvastasid, et Donetski oblastis tegutseb Soledari suunal Vene erasõjafirma Wagner komandörina endine sõjaväelane, kes on varem kelmuses süüdi mõistetud, edastas esmaspäeval ukrainlaste uudistekanal Unian.
Ukrainlaste andmetel on Soledaris Wagneri komandöriks  Anton Elizarov.
"Elizarov sündis 1981. aastal Rostovi oblastis ja 1998. aastal lõpetas Uljanovskis Suvorovi sõjakooli. 2003. aastal lõpetas mees Rjazani õhudessantvägede kõrgkooli. Elizarov teenis seejärel Novorossiiskis 7. kaardiväe õhudessantdiviisi 108. rügemendis. Lisaks oli ta Molkinos 10. eraldiseisva eriväebrigaadi rühmaülem. Teenistuses osales muu hulgas sõjategevuses Põhja-Kaukaasias," täpsustasid uurijad.
Elizarovit süüdistati 2014. aastal teenistuskorteriga seotud kelmuses. Märgitakse, et ta esitas selle erastamise käigus valedokumente. Kohus karistas teda kolmeaastase vangistusega ja rahalise karistusega. Vene kaitseministeerium tõstis Elizarovi pärast kohut teenistuskorterist välja.
"Alates 2016. aastast on Elizarov Wagneris, kutsungiga Lotos, number M-0136. Elizarov sõdis Süürias, kus sai 2017. aastal šrapnellist reide haavata. Aastatel 2018-2019 töötas instruktorina Kesk-Aafrika Vabariigis," kirjutati ülevaates.
Baltic News Service


Kõik on võimalik pärast seda, kui teeme ära riigireformiRiigivalitsemine uuele tasemele viimiseks tuleb ellu viia riigireform ja üleminek personaalse riigi põhimõteteleViimasel aastakümnel on Eesti riigi juhtidel kadunud otsustusjulgus. Aga eriti on kaduma läinud võime vastutada. Kas siis tegude või tegematajätmiste eest.Kes vastutab selle eest, et Eesti on rohelise ja taskukohase energia tootmises maha jäänud ja viimase kümne aasta jooksul pole ehitatud ühtegi tuuleparki? Kes vastutab selle eest, et ettevõtjate poolt Paldiskisse rajatud LNG-terminali kail vilistab vaid tuul? Kes vastutab selle eest, et pool Saaremaad on iga tormiga ilma elektrita?Neid küsimusi võib õhku visata, aga sama targalt kukuvad need plärtsatusega maha. Poliitikud ja ametnikud laiutavad käsi ja räägivad kogu aeg, kuidas midagi ei ole võimalik teha, kuidas segab nii ajast ja arust seadusepügal või lõputu bürokraatlik mülgas. Sest vastutajaid ei ole. Tegelikult pole ka otsustajaid. Ja pole ühiskonnas usaldust.Selleks et taastada ühiskonnas usaldus ja viia riigivalitsemine uuele tasemele, tuleb ellu viia riigireform ja üleminek personaalse riigi põhimõtetele.Selleks et taastada usaldust erakondade vastu, on vaja ümber vaadata parteide rahastamispõhimõtted. Praegu riigikogus arutlusel olevad muudatused erakondade rahastamise järelevalve komisjoni tööpõhimõtetes ei ole kaugeltki piisavad.Esiteks tuleb seada valimiskampaania kuludele lagi. Praegu on läinud erakondade reklaamikulud üle mõistuse suureks ja pidev rahapuudus on muutunud korruptsiooniohu allikaks. Umbes poole miljoni euroga on võimalik rahulikult valimiskampaania läbi viia.Teiseks tuleb sisse viia põhimõte, et valimiskampaania rahastamine peab toimuma liikmemaksudest ja annetustest, mitte eelarvelisest toetusest.Kolmandaks tuleb sisse viia põhimõte, et kriminaalkorras karistatud erakonnad ei saaks maksumaksja toetust kuni kriminaalkaristuse aegumiseni.Viime sisse reegli, et iga seaduseelnõu saaks konkreetse vastutaja - raportööri, kelle hoole all on konkreetne eelnõu. Raportööri isiklik vastutus parandab seadusandluse kvaliteeti.Ka valitsuse tööpõhimõtteid tuleb muuta. Praegu on nii, et iga ministeerium või amet toimetab nagu väikene vürstiriik, kus minister ja kantslerid ajavad oma asja. Riigijuhtimise aparaat tuleb ümber struktureerida nii, et tekiks ühtne riigivalitsus väljakutsepõhiste spetsialistide meeskondadega ja võimekate rakendusasutustega (ametitega). Riigijuhtimise reform peab tagama, et ametnike arv, avaliku sektori kulude osakaal ja halduskoormus ei kasvaks.Personaalne riikTeine oluline muutus riigivalitsemise mõtteviisis tuleb ellu viia selles, kuidas riik oma elanikele teenuseid osutab. Riigi poolt osutatavad teenused peavad olema vajaduspõhised, bürokraatiavabad ja proaktiivsed. Kui vaadata seda, kuidas toimib näiteks tänapäevane kaubandus, pangandus või kasvõi sotsiaalmeedia, siis me näeme, et olemasolevate andmete põhjal saab pakkuda just nimelt sellist teenust, nagu inimesel vaja on.Kahjuks riik ei kasuta enda käes olevaid andmeid, et luua igale inimesele personaalne riik. Riik teab andmeid meie sissetulekute, elukoha, laste arvu, erivajaduste ja muu elulise kohta. Aga need andmed seisavad kasutult.Teenuste puhul on kõige tähtsam nende vajaduspõhisus. Mul on hea sõber, kes saab oma eluga hästi hakkama. Kui riik talle lastetoetuse üle kannab, on tal peaaegu et piinlik. No ei ole tal seda toetust tarvis. Seega leidis ta oma tutvusringist pere, kus kasvavad kolmikud ja kellel on tõepoolest keeruline hakkama saada. Omaalgatuslik personaalne riik. Aga samadel põhimõtetel peaksid toimima kõik riigi poolt osutatud teenused, sest meil on tegelikult olemas andmed, kes päriselt toetust vajavad ja kes mitte. 1"Riigi osutatavad teenused peavad olema vajaduspõhised, bürokraatiavabad ja proaktiivsed."varivalitsuse sise- ja justiitsminister, Eesti 200Marek Reinaas


Lugeja küsib, asjatundja vastab: pettuse teel saadud õppepuhkuse tasu tagasinõudmineRaamatupidamise Praktiku lugeja küsimusele vastab Sisekaitseakadeemia finantskolledži lektor Maret Güldenkoh.
Autor: Pixabay
Lugeja küsib: töötaja on kirjutanud avalduse õppepuhkuse kasutamiseks ning on seda kasutanud juba alates septembrist kuni detsembrini (kokku 20 kalendripäeva). Detsembri eest pole tööandja veel tasu arvestanud. Nüüd aga selgus, et töötaja ei olegi koolis käinud ega õppetöös osalenud (veoautojuhi kursus) – nii öeldi koolist.


(  :  )kivisildniku luulukontroll ⟩ Paranemise märke ei oleKivisildniku luulukontroll analüüsib nädala meedialuule ja muid haiglaslikke ühiskondlikke nähtusi kliinilise täpsusega. Seekord tuvastatakse mh Siim Kallase ja Erkki Koorti kirjutistes fundamentaalseid luuluilminguid, soovitatakse perearsti ja tabletti ning külmadesse linadesse mähkimist.
Luulukontroll on eriti tagurlik meediakriitika žanr, mille viljeleja ei suuda enam vaikides välja kannatada peavoolumeedia kinnisideid, sundmõtteid ja haiglaseid luuluprojekte. Meediaeetika kohustab ajakirjanikke ja muid avalikus ruumis sõna võtvaid isikuid püüdlema tõe poole. Luulud ei ole tõde.
Luul on Wikipeedia definitsiooni järgi „haiguslik (väär), veendumuslik ja kriitikale allumatu mõtlemishäire." Meditsiinilise luulu omadused on järgmised:
Haiguslik (väär) – ilmselgelt tõele mittevastav. Näiteks haige räägib, et tema eksistentsi ohustab verejanuline kliimasoojendajate jõuk. Veendumuslik – haige mitte ei avalda arvamust, vaid esitab oma mõtteid kui tõeseid fakte. Haige on veendunud, et kurjategijad kliimat soojendavad.Kriitikale allumatu – ratsionaalsed seletused ei kummuta haige veendumust.
Luulukriitika ei ole meditsiiniline instants, siin ei ravita kedagi, tasuta diagnoosi ei anta, kuid vajadusel antakse soovitus pöörduda perearsti või apteekri poole.
A. Siim Kallas: Isa manifest
Ma ei saa öelda, et see solvavalt primitiivne lugu oleks täielikult nurjunud, nn manifest lõpeb kahe igati arusaadava ja inimlikult mõistetava lihtlausega, osundan: "Kell on kaks. Nüüd lähen magama." Ammu oleks tulnud magama minna, ütlen ma selle peale. Ei ole vaja unise ja oimetuna kirjutada, sellest ei tule midagi.
Kõrgvormis tippkirjanikuna ei hakka ma siinkohal kõiki oma loomesaladusi avaldama, kuid üks olgu selge, unine autor on ka keskpärase loo surm, kindel surm. Mitte kedagi ei huvita lame ja kistud heietus à la: "Tema seljataga on üksmeelne, motiveeritud, soe, heatujuline, nooruslik erakond." või "Kaja jaoks on väga oluline, et temast ei räägitaks kui Siim Kallase tütrest." ehk "On teema, milles ta on väga tundlik. Sooline ebavõrdsus."
Kõrini villand tühisõnalisest jahumisest. Juba sellise mula pärast ei tohi ühtegi oravat mitte kuskile valida, sellel peab tulema lõpp. No ei ole üksmeelne, soe ega heatujuline erakond – milles see soojus väljendub? Totaalse sõja õhutamises või? Aidsi levitamise poliitikas? Või rahapesus?
Kas head meelt tunnete selle üle, et rahvas on langenud viletsusse, eluiga langeb, sündimus väheneb ja suremus tõuseb? Kui jah, siis te ei ole soe erakond. Kui ei tunne aga oma töö viljadest rõõmu, miks te siis selle jama kokku keerasite? Soe erakond, see on ikka tase.
Tagatipuks sooline ebavõrdsus, olgu siis nii, aga kuhu jäid kiiksuga abielufantaasiad, transnaudingud, multikultuuri viljastav mõju, vene vähemuse kirjeldamatud kannatused ja rohejura, ma ju räägin, et ei ole tarvis poolunisena lehelugusid kokku songerdada, liberaaldemokraatia põhipunktid lähevad meelest ära. Nii ei tehta punast propagandat, ei ole enam Brežnevi aeg.
Ja kui tütrele ei meeldi, et temast räägitakse kui tütrest, siis ei tohi ka toetav isa tütreksest rääkida kui tütrest, see on ebaviisakas. Öeldagu sugulane nr 6. Ei ole empaatiline. Ühesõnaga, nn manifest on tühi lora otsast lõpuni, vastuoluline, silmakirjalik, kubiseb valedest ning õõnsatest loosungitest ja ei anna isegi tavalise sotsirakatsi vingumise mõõtu välja.
Mõistlik on enne võõrsõnade kasutamist endale nende mõte selgeks teha, manifest on eesmärkide ja kavatsuste avalik selgitus, millel on enamasti poliitiline sisu. Kui inimesel on eesmärk minna magama, siis see ei ole poliitiline sisu. Järjekordne vale, vale terminoloogia. On ju muid ja sobivamaid võõrsõnu, näiteks somnambuul, kakofoonia, küprok.
Igal juhul on tegemist fundamentaalsete luuluilmingutega ja perearsti juurde on enam kui kiire.
B. SÕJAPÄEVIK (326. päev) | Sõda on ilmselt uues faasis: Soledar tähistab verise kurnamissõja algust
Pärast poliitilise küproki mälumist on alati tervislik manustada mõõdukas koguses ilukirjandusliku kvaliteediga teksti. Hvostovi stiil on täiesti inimsõbralik, toon näite: "Hästi lühidalt ja lihtsalt sõnastades kõlab kurnamissõja küsimus nii: kellel saavad ressursid enne otsa, kas venelastel sõdurid või ukrainlastel laskemoon? Analüütikud oletavad hästi ettevaatlikult, et kurnamissõjas on nõrgemaks pooleks ukrainlased. Nad ise ei tooda laskemoona, nad peavad seda saama läänelt."
Mõne lausega on edasi antud asja iva, iga elukutseline strateeg saab aru, et nii ongi. Kui sul pole enam moona, on sõda läbi. Meile on selle madina algusest peale räägitud, et venelastel on otsas nii sõdurid, kindralid, ohvitserid, kui mürsud, raketid, söök, tankid, kütus ja kalossid. Sõda aga ei ole läbi. Valetati natuke ja siis veel natuke ja siis üle igasuguse mõõdu ja mõistuse.
Kas kirjanik räägib meile omal kõhkleval moel tõtt või on tegu järjekordse luuluga? Me ei tea seda, aga kuna Hvostovi seisukoht erineb kehtivast luulusüsteemist, siis on tõenäoline, et tal on õigus. Ja tahad või ei taha, ukrainlastel läheb haprasti ja Kirjanike Liidu ametnike asemel tuleb toetada riigil ja ka riigi jõustruktuuridel väheseid mõtlemisvõimelisi kirjanikke.
Kardetavasti peab enamus lugejaid nii mind ja Hvostovi nõdraarulisteks ja luulude all kannatavateks, aga eks aeg annab arutust. Sõja käik näitab, kellel on õigus, kas Hvostovil või süvariigi hääletorudel. Mina jälgin nüüd ja edaspidi pigem eelmainitud kirjaniku kolumne, kui optimistlikku ja öökima ajavat kroonu plära. Me vajame tõde ja vahel harva kirjanikud seda meile ka pakuvad. Seda on ennegi juhtunud.
Nii et kui näete linnapeal Andreid apteegi poole jalutavat, võtke tal hoolivalt varrukast kinni ja suunake ta sujuvalt lähimasse õllepaleesse. Hoidke teda seal võimalikult kaua kinni.
C. Eestist lahkub rohkem Ukraina põgenikke kui siia saabub
Sellel lool on kena ja uinutav pealkiri, kuid jutu sisust ei leia me pealkirjas toodud väitele mitte ühtegi kinnitust. Mingeid väljarändamise numbreid ei ole. Fakte ei ole. Sisserände numbrid on, väljarände numbreid aga mitte ühtegi. Seega on tegu puhtakujulise luuluga.
Muidugi on sellisel luulul omad põhjused, süstla- ja rahapesuhuntal on vaja enne valimisi immigratsiooni kriitiliselt suhtuvate poliitikute tühistamiseks luua alatu ja valeliku mula foon, mida lihtsameelsed peaksid uskuma. Sisuliselt on tegu katsega mõjutada valetades demokraatlikku valimisprotsessi.
Mina saan nii ajakirjanduseetikast aru, et tõde on lubatud, vale aga ei ole lubatud. Aga et see lugu on lubatud, siis on tegu kas pahatahtliku jälkuse või iseäralise ajunõrkusega. Tulemus on muidugi mõlemal juhul sama.
Pärast iga sellist haisvat arulagedust tekib tahtmine karjuda – ärge lugege kommunistide ajalehti. Ma ei kujuta ette, et siin mingi ravi võiks aidata, lugeja peab ise ennast mustusest eemale hoidma. Muid variante ei ole.
Invakategooria. ERKKI KOORT ⟩ Kas eesti kultuur ja kirjandus ikka vajavad kaitset?
Ma ei soovita lugeda, see lugu on täiesti kasutu. Mõte on õige, võiks tõesti toetada. Mingit pinget ega dramatisti selles jutus ei ole, see ei tundu olevat kirjaniku kirjutatud. On asjalikud argumendid, kroonu korras esitatud, nii nagu see käib: "Jah, kirjanikud on iseenesest väga väike grupp ühiskonnast, kuid, lugupeetud poliitikud, ärge alahinnake selle grupi mõju. Kirjanikud on alati olnud märksa kaalukam hääl, kui osatakse arvata."
Kui kaalukad need pihelgad, pilved, vaherid ja mudlumid siis ikka on? Ärge ajage naerma. Teades tausta, võin selgitada, Kirjanike Liidul on raskusi oma töötajatele palkade maksmisega ja kirjanikel on palutud avalikkusele pinda käia. Ma lubasin ka aidata, otsida kaugel maal sobiliku kiriku ja seal meie kõigi eest palvetada.
Mõeldud-tehtud. Igati sobilik tundub olevat varemetes mälestuskirik Berliini loomaaia lähistel, mille juures toimus 2016. aasta jõuluturu tapatalg (12 surnut, 56 haavatut), vot selle tapatalgu ohvrite nimesid kandval trepil ma nüüd igapäevaselt palvetangi, et Kirjanike Liidul oleks edaspidi mõistust, tahet ja jõudu eristada kirjandust saastast ja väikesed vastikuid kirjanikke suurtest kirjanikest.
Suvalisi krantse ja põhulõugadest ametnikke ei ole mingit põhjust toetada – neil pole kultuuriga kõige vähematki tegemist. Kultuuriametnike ja ametkondade ja totrate projektide raha tuleb kirjanikele ja asi nudi. Probleem lahendatud ja igavad lood lehtedest kadunud. Aga papp kirjanikele, mitte tolgustele, neil on oma osa juba käes.
Kirjanikel on kogu aeg olnud raske, nüüd on raske ka ametnikel. See ongi demokraatia, võrdne kohtlemine, nii on aus, ma mõistan lugupeetavate meeleheidet. Paha on olla. Aga ehk peabki paha olema, ehk tekib nüüd empaatia ja olukorra analüüs, siiani pole nagu märgata olnud.
Kas tõesti mõni hull arvab, et ametnikud on toonud kirjanikele leiva lauale? Küsige kirjanikelt, küsige Sven Sildnikult, miks ta läks riigikokku. Ametnikud tahtsid surnuks näljutada.
Ametnikud on kasutu ballast, parasiidid, nuhtlus ja pealegi kommunistid. Jube, millist kampa on siiani nuumatud.
Kultuuri ametnike palga pärast silmavee valamine on pesuehtne luul. Siin on vaja süsti ja tabletti, miks mitte ka külmadesse linadesse mähkida.


Küberkurjategijate ohvrid võivad jääda korraliku kindlustuskaitseta    Tuntud Šveitsi kindlustusettevõtte Zurich Insurance juht Mario Greco hoiatas, et küberkuritegevusest lähtuvad riskid muutuvad kindlustajate jaoks ebamõistlikult suureks. Samas leiavad küberpätid tulude maksimeerimiseks üha uusi strateegiaid, vahendab R2 tehnikakommentaaris Kristjan Port.   Kindlustus on üks riskijuhtimise vormidest. Peamiselt kasutatakse seda ettenägematu, muutliku iseloomuga kahju riski maandamiseks. Küsimus on mitme teguri ja osapoole oletuste tasakaalus. Enamasti veel õnnetusest hoidunud inimene kaalub, kas tasub maksta seni vaid teisi tabanud või oletatava riski pärast. Kindlustaja kaalub, kas julgeb selle raha eest kindlustada, kuna teab teisi tabanud riski hinda. Klient soovib väikse raha eest päris suurt tagatist. Kindlustaja soovib, et suuri pahandusi ei toimuks ja neil oleks piisavalt varasid, sest peavad olema suutelised pakkuma kindlustuskaitset. Kõige olulisem kindlustusliik on olnud seni vaieldamatult ravikindlustus. Mõnes riigis on see kindlustuskaitse korraldatud riigi poolt. Teistes on põhiline riskihaldur erakindlustus. Õigema strateegia valik on omaette keeruline ja iseseisev teema, mis jääb käesolevast arutelust kõrvale. Riikliku kindlustusega maades on ravi odavam. Samas on erasektor kõige pikaajalisema ja mitmekülgsema kogemusega kindlustuse pakkuja. Kindlustus aitab riske jagada, vabastada kapitali kriisist väljumiseks, võimaldab hankida majanduskasvu toetamiseks kapitali teadmises, et toetused ei lähe välise ebaõnne tulemusel kaduma jne. Ettevõtluse edukus muudab maailma toimimist keerukamaks, sh riskialtimaks. Riskid suurenevad. Ühest küljest võib käsitleda seda filosoofiliselt, pidades silmas mingil hetkel lisandunud inimkonda tabada võivat eksistentsiaalset riski. Selles vaates on inimese olemasolu ähvardav risk maksimaalselt halb, aga samas on võimalus arvatavalt väga-väga väike. Kuidas suhtuda seega kõige hirmsamasse ohtu, mis saab tegelikkuseks väga harva? Filosoofiliselt võiks see teoreetiliselt olemas olla. Mõttemaailmas võiks edasi mõelda, et varem oli eksistentsiaalse katastroofi tõenäosus veelgi väiksem ja inimeste tõttu on risk siiski suurenenud. Seega pole tegemist ainult mõttemaailmasse fikseeritud ideega, vaid iseseisvalt kulgeva ja raskesti ennustatava reaalse protsessiga. Jäägu see mõte esialgu taustale. Elu praktilisemas osas arvutatakse tuntud riskide kohta kogunenud andmetega, hinnates nende tõenäosust ja raskusastme või kulu kombinatsioone. Selles mõttes oleks riskide suurenemine seotud elukorralduse komplekssusest tulenevate ootamatuste ja uut tüüpi, s.o puudulike kogemuse riskidega. Mainitud arengule osutas äsja maailma ühe suurima, Šveitsi kindlustusettevõtte Zurichi juht Mario Greco. Kindlustusjuhid on viimastel aastatel üha enam rääkinud uutest süsteemsetest riskidest, nagu pandeemiad ja kliimamuutused, mis panevad proovile sektori suutlikkuse pakkuda kindlustuskaitset. Greco hoiatas, et kindlustajad võivad loobuda teatud riskide kindlustamisest. Ta pidas esmajoones silmas kübermaailmas toimuvat. Mõjuka kindlustusfirma juht tõi esile viimastel aastatel lisandunud juhtumid, milles on asunud kurjategijad väljapressimistega ohustama haiglate tööd, blokeerinud regionaalseid energiatarneid, kahjustanud tööstuse toimimist ja rünnanud valitsusasutusi. Millist abi saab pakkuda kindlustaja, kui kurjategijad on võtnud kontrolli alla mõne elutähtsa taristu? Mis võib olla selle tagajärjeks? Kuidas saab kindlustada midagi mille tagajärgi ei teata? Mario Greco täpsustab vajadust jõuda äratundmisele, et küsimus pole andmetega opereerimise keerukuses vaid tsivilisatsiooni ähvardavas ohus. See toob mõtted tagasi eksistentsiaalse riski juurde. Kui inimkonna püsimine sõltub inforuumi heaolust, aga selle kaitsmiseks vajaliku arendustegevuse jaoks puudub majanduslikult turvaline partnerlus, muutub ebatõenäolise tegelikkuseks saamine palju realistlikumaks. Võimalik, et rahaga seda probleemi ei lahendagi. Vaja on mõelda uuele, piiride ja poliitikate ülesele koostööle. Millelegi, mis põhjustab kehas pelgalt seda lauset peast läbi lastes lootusetuse ja pessimismi pigistust. Järsku seisneb ainuke kindlustus vanasõnas, et enne päikesetõusu on kõige pimedam või midagi muud, mis on sõnastatud võtmes pessimismi toidetud tagurpidisest optimismist. Maailma ühe juhtiva kindlustusettevõtte avaldusega enam-vähem samasse aega paigutub maailma ühe juhtiva lunavara kasutava kuritegelike häkkerite rühmituse Lockbiti teadaanne strateegia muutusest. Küberröövlid keelasid maailma häkkeritele nende kuritegelike tööriistadega ohvrite andmete lukustamise. Eesmärk polnud kantud empaatiast. Tegemist on kurjategijate muutuvas maailmas kohastumisega. Sellest võib välja lugeda maailma muutumist endisest komplekssemaks. Varasem küberröövimise metoodika nägi ette muuta Lockbiti vahenditega ohvri andmed talle kättesaamatuks, et nõuda siis nende avamise eest lunaraha. Tegevus oli komplitseeritud, ajamahukas ega alati õnnestunud, kuna ohvrid õppisid tegema varukoopiaid, jõudsid toimuvale enne jälile jne. Kuritegeliku taktika muutmise suurimaks põhjuseks võib siiski pidada riiklike jõuorganite häkkerite poole suunatud viha, kui hakati pantvangi võtma riiklikult oluliste teenuste ja taristu arvutisüsteeme. Uue meetodina soovitatakse odavamat ja töökindlamat kuritegu. Ohvri andmete lukustamise asemel soovitatakse need sealt ära varastada. Seejärel saab nõuda raha, ähvardades delikaatsed andmed avalikustada. Tuleb välja, et ohvrid maksavad, kuna sellise kahju vastu head lahendust pole. Süsteemid töötavad ja kasvavate probleemidega hõivatud omanikel on küll ebamugav, aga ikkagi on lihtsam maksta. Edaspidi peab arvestama riskiga, et selliste olukordade leevendamiseks puudub kindlustuskaitse. Esmaspäevast neljapäevani võib Kristjan Porti tehnoloogiakommentaari kuulda Raadio 2 saates "Portaal".    					Allikas:  "Portaal"


Liisa-Ly Pakosta kandideerib valimistel Eesti 200 nimekirjasTALLINN, 17. jaanuar, BNS – Liisa-Ly Pakosta kandideerib riigikogu valimistel Tallinnas, Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita valimisringkonnas, olles Eesti 200 nimekirjas teine kandidaat.
Pakosta sõnul on tema jaoks olulised inimeste õiguste kaitse, riigi teenuste parem kvaliteet ning haridus, kus ta seab esikohalelaste, lapsevanemate ja haridustöötajate õigused.
"Eesti 200 programmis on inimõiguste kaitse kõige tugevamalt sees. Kõik on võimalik ainult siis, kui põhiõiguste vundament on tugevalt all. Ka puudega lapsel peab olema lootust, et temal on ka kõik võimalik, isegi ligipääsetav mänguväljak," ütles ta.
"Kandideerin selleks, et kaitsta inimeste õiguseid. Need on laste õigused, eakate õigused, lapsevanemate õigused, puuetega inimeste õigused, vähemuste õigused, naiste ja meeste õigused aga ka järgmiste põlvkondade õigus ilusale Eesti metsale ja puhtale keskkonnale," märkis Pakosta.
Pakosta on kahekordse magistriharidusega jurist ja inimõiguste kaitsja ning haridusekspert. Ta on olnud riigikogu XI ja XII koosseisu liige ning loobunud kohast XIII koosseisus, et keskenduda emade paremate võimaluste, puuetega inimeste abistamise ning abieluvõrduse saavutamisele võrdsete võimaluste volinikuna.
Pakosta on olnud Euroopa Liidu asjade komisjoni liige, sotsiaalkomisjoni liige, kultuurikomisjoni liige, korruptsioonivastase erikomisjoni aseesimees, ning esindanud parlamenti välissuhtluses, sealhulgas olnud Euroopa Nõukogu Parlamentaarse assamblee Eesti delegatsiooni juht, lisaks on ta olnud Tallinna abilinnapea ja mitme linnaorganisatsiooni juht.
Tallinna toimetus, +372 610 8852, sise@bns.ee
Baltic News Service


Indrek Kiisler: lõpetage jutt diktatuuri tulekust   Üha sagedamini kostab murelikke hüüatusi, et juhul kui EKRE peaks saama valimistel suurvõidu, hakkab Eesti liikuma Ungari pehme diktatuuri suunas või tabab meid midagi veel hullemat. Seda teemat ekspluateerivad enamasti ennast liberaalideks tituleerivad poliitikud ja nende vaateid jagavad ajakirjanikud. Nagu arvata võib, on see teema rakendatud ka valimiskampaania vankri ette, kirjutab Indrek Kiisler.   Kõik poliitika juhtfiguurid kalkuleerivad võimalikke tulevasi koalitsioonikombinatsioone. Näiteks on loomulik, et Reformierakond hoiab pöialt ka sotsiaaldemokraatidele ja Eesti 200-le. Ja EKRE unistab valitsusliidust, mille peaminister on Martin Helme. Loomulikult soovib EKRE, et Isamaa ja Keskerakond saavad uue-vana koalitsiooni loomiseks vajaliku arvu rahvasaadikuid kokku. Tegelikkuses pole üldse välistatud, et tekivad hoopis teistsugused võimuliidud, seegi on loomulik osa poliitilistest valikutest ja sammudest. Demokraatias pole kellelgi õigust öelda, millised erakonnad tohivad valitsuses olla ja millised mitte. Ja see, et paljudele Eesti elanikele on EKRE vastukarva, pole oluline. Nad esindavad oma valijaid samamoodi nagu teised erakonnad oma poolehoidjaid. Kuid hirmutamine, et vana kolmikliidu tagasitulek tähendab liikumist diktatuuri suunas, on lihtsalt jabur sonimine. EKRE, Isamaa ja Keskerakonna arusaamad, huvid ja tegutsemismotiivid ei lange paljudes põhimõttelistes küsimustes kokku. Nii nagu ei lange kokku ka Sotsiaaldemokraatliku Erakonna ja Reformierakonna huvid (Eesti 200 puhul on üldse keeruline defineerida nende konkreetseid soove ja tahtmisi, sest siiani on kõik veel hägusate loosungite tasemel). Lisaks pole mingit alust kartustel, et Eestis suudaks eelolevatel riigikogu valmistel saavutada mõni erakond üle poole häältest, kahest kolmandikust rääkimata. Senine parim tulemus, 41 kohta riigikogu kuulub Koonderakonna ja Maarahva Ühendusele 1995. aasta valimistel, praegu on aga riigikogu valimistel valimisliidud õnneks keelatud. Keskmiselt on valimiste võitja saanud kolmekümne koha ümber (Reformierakond sai silmapaistvalt hea tulemuse eelmistel valimistel, 34 kohta). Alati on olnud vajalikud koalitsioonivalitsused või vähemusvalitsused, milles osalised hoiavad võimu jagamise kaalukausid enam-vähem võrdses asendis. Eesti põhiseadus on üles ehitatud nõnda, et selle muutmine ehk põhimõtteliste muudatuste tegemine on meie praeguses riigikorralduses väga raske ja keeruline. See keerukus on taganud meile riigiõigusliku ja ka poliitilise stabiilsuse. Tean, et paljud ei taha seda uskuda, aga tegelikult ka on Eestis päriselt toimiv võimude lahusus. Meil tasakaalustavad üksteise ambitsioone riigikogu, president ja paljud vaidlused on lõpuks lahendatud hoopis riigikohtus."Kuigi Eesti ajakirjandusele võib teha palju etteheiteid, siis oleme me ikkagi üks suurima ajakirjandusvabadusega riike meie planeedil."Meil on väga tugev õiguskantsler, kes ei karda astuda ka ebapopulaarseid samme. Näiteks minna laup ees vastu avalikule arvamusele, mis koroonakriisis nõudis üha uusi ja uusi piiranguid. Ja kuigi Eesti ajakirjandusele võib teha palju etteheiteid, siis oleme me ikkagi üks suurima ajakirjandusvabadusega riike meie planeedil. Meil on neli tugevat meediamaja, mille allutamine ühe erakonna tahtele on võimatu. EKRE eelmine valitsuses olek tõi kaasa piinlikke ja skandaalseid momente, kuid kahtlemata raputas ka üsna tardunud Eesti ametnikkonda, pani meid vaatama asju teise pilguga. Nägime ka südikust, millega teised erakonnad, president, ajakirjandus ja uurimisorganid julgesid seista vastu äkitselt võimu juurde saanud EKRE ministrite üle piiri minekutele. Ma usun, et see südikus pole kusagile kadunud. Muidugi on EKRE-s kaheldamatult inimesi, kellele meeldiks seadustele ja reeglitele vilistada, aga selliseid inimesi on kõikides erakondades. Näidake mulle erakonda, mille liikmed pole sattunud korruptsiooni, võimupiiride ületamise või jultunud varastamisega kohtupinki. Lõpetuseks. Ma olen lugenud hulganisti arvamusavaldusi, milles väidetakse, et rohepööre on võimalik vaid siis, kui seda tsentraalselt juhitakse. Isegi osa Eesti teadlasi arvab, et vajame rangeid ettekirjutusi, kuidas ja millisel viisil inimesed tulevikus elama ja käituma peavad. Me vajavat uut ja õiglasemat, hoopis teistsugust ühiskonda. Ometi ei tõtta keegi sääraseid avaldusi tõlgendama kui kõva käe ja diktatuuri ihalust. Miskipärast on avalikus elus ja poliitikamaastikul osa asju Jupiterile lubatud, aga härjale endiselt mitte.    					Toimetaja:  Kaupo Meiel


Endine võrdõigusvolinik Liisa Pakosta kandideerib Eesti 200 ridades riigikokkuEesti 200 nimekirjas taas riigikogusse kandideeriva Liisa Pakosta kirjeldusel kandideerib ta selleks, et kaitsta inimeste õiguseid. «Kandideerin selleks, et kaitsta inimeste õiguseid. Need on laste õigused, eakate õigused, lapsevanemate õigused, puuetega inimeste õigused, vähemuste õigused, naiste ja meeste õigused aga ka järgmiste põlvkondade õigus ilusale Eesti metsale ja puhtale keskkonnale,» sõnas Pakosta.
Eesti 200 programmis on inimõiguste kaitse tema silmis kõige tugevamalt sees. «Kõik on võimalik ainult siis, kui põhiõiguste vundament on tugevalt all. Ka puudega lapsel peab olema lootust, et temal on ka kõik võimalik, isegi ligipääsetav mänguväljak,» kommenteeris Pakosta.
Endine soolise võrdõiguslikkuse volinik ning viimati skandaali järel muinsuskaitseameti juhi kohalt lahkunud Pakosta tõstis kandideerimisest rääkides muu hulgas esile abieluvõrdsuse, inimväärikuse austamise töösuhetes ja riigilt teenuste saamisel ning isikuandmete kaitse. «Riik peab rohkem inimest, tema vajadusi ja õigusi austama.»
Pakosta on kahekordse magistriharidusega jurist ja inimõiguste kaitsja ning haridusekspert. Ta on olnud riigikogu XI ja XII koosseisu liige ning loobunud kohast XIII koosseisus, et keskenduda emade paremate võimaluste, puuetega inimeste abistamise ning abieluvõrduse saavutamisele võrdsete võimaluste volinikuna.
Pakosta on olnud Euroopa Liidu asjade komisjoni liige, sotsiaalkomisjoni liige, kultuurikomisjoni liige, korruptsioonivastase erikomisjoni aseesimees, ning esindanud parlamenti välissuhtluses, sealhulgas olnud Euroopa Nõukogu Parlamentaarse assamblee Eesti delegatsiooni juht, lisaks on ta olnud Tallinna abilinnapea ja mitme linnaorganisatsiooni juht.
Liisa-Ly Pakosta kandideerib Riigikogu valimistel Tallinnas, Kesklinna, Lasnamäe ja Pirita valimisringkonnas, olles Eesti 200 nimekirjas teine kandidaat.


Valimislubadused: sotsid kohustavad Netflixi Eesti filme tootma, keskid tahavad uut IT-majaDigiPRO analüüsis erakondade programmides sisalduvaid e-riigi ja digi teemasid ning tegi lubadustest kokkuvõtte. Üritasime jätta välja need punktid, mis on ametkondades juba töös või peagi reaalsuseks saamas, samas jäi sisse avalikkuses arutelu tekitanud m-valimiste teema, mille puhul on osad erakonnad juba konkreetseid lubadusi välja andnud.
PRO tellijale
Valimisprogrammidest leidsime nii mõndagi põnevat: näiteks tahavad sotsiaaldemokraadid kohustada Netflixi tootma Eesti filme, Reformierakond seab kõrgele Eesti küberruumi, Keskerakond tahab aga luua uue riikliku IT-maja. Eesti 200 peab vajalikuks puhuda uuesti elu sisse tiigrihüppele ja Parempoolsed võitlevad e-riigiga korruptsiooni vastu.
Sotsiaaldemokraadid
Sotsiaaldemokraatide valimisprogrammis on e-riigi, digiriigi ja -ühiskonna teemasid puudutatud mitmes kohas ning eri nurkade alt. Programmis on e-riiki ja e-residentsust mainitud seitsmel korral ning digiteemasid üldisemalt 29 korral.
Sotsid tunnistavad, et rahvusvaheliselt eduka e-riigi maine vajab järeleaitamist inimkesksete e-riigi lahendustega. Koostöökohta nähakse e-residentsuse ja kultuuri vahel. Kunagi Eestile miljoneid inimesi lubanud programmi lubatakse edasi arendada.
Valimisprogrammi järgi toimuks edasiarendus diginomaadluse toetamise ning keele- ja kultuuriõppe soodustamise kaudu. Digiteemasid tahetakse tuua ka sotsiaalhoolekandesse, sporti ja spordimeditsiini ning süüteomenetlustesse. Programmi kohaselt väärtustavad nad digikultuuri arengut, korduvalt on moel või teisel mainitud digipööret kultuurivaldkonnas.
Sotside esinumber, siseminister Lauri Läänemets. Foto: Scanpix
Kaheksa suurt lubadust:
Eraldame piisavalt vahendeid e-riigi ülalpidamiseks, selle taristu arendamiseks ja ühtlustamiseks, et viia e-riigi hüved iga elaniku, ettevõtja, vabaühenduse ja omavalitsuseni.
Katame Eesti 2027. aastaks ülikiire (5G) internetiga ja hoiame oma e-riigi heas vormis iga elaniku, vabaühenduse ja ettevõtja heaks.
Teeme e-riigi teenused kättesaadavaks ja arusaadavaks eestlastele ja Eestiga seotud inimestele üle maailma.
Loome Ukraina kodanikele eraldi programmi, mille kaudu nad saavad tasuta e-residentideks, ning kaalume ka muid toetusmeetmeid äri ajamiseks Ukraina kodanikele.
Toetame eestikeelse trükisõna, oskussõnavara ja eesti teaduskeele arengut ning toetame uuringuid ja arendusprojekte eesti keele kasutamiseks digimaailmas.
Teeme riigi digitaristu, süsteemid ja avaandmed kasutatavaks ettevõtetele ja teadusasutustele.
Jätkame innovatiivsetele iduettevõtetele suunatud välistööjõu lahenduste nagu start-up-viisa kasutamist. Arendame edasi välistöötajate kohanemisele suunatud tugisüsteeme ja teenuseid.
Kohustame rahvusvahelisi voogedastusplatvorme panustama kohalikku filmitootmisse ning töötame globaalsete digihiidude õiglase maksustamise nimel.
Reformierakond
Reformierakond on e-riiki oma 75-leheküljelises programmis maininud täpselt ühel korral ja sedagi vaid lausega: “E-riigis ei tohi olla digiprügi.” Täpselt sama palju kordi on äramärkimist leidnud Web3. Oluliselt parem seis on digiteemadel, mida on mainitud 25 korral. Kuuel korral on kasutatud sõna “internet”.
Reformierakond peab oluliseks, et Eesti oleks avatud uutele tehnoloogiatele ja seda riiklike regulatsioonide kaudu, mis toetavad näiteks finantstehnoloogiate, tehisintellekti, isejuhtivate sõidukite ja uue põlvkonna interneti Web3 kasutuselevõttu ning idusektori arengut.
Oravad soovivad soodustada keskkonnainvesteeringuid uute rohe- ja digitehnoloogiate kasutuselevõtuks ning avalike teenuste puhul rakendada uusi digitehnoloogiaid. Lisaks tahavad nad näha, et riiklikud e-teenused oleksid kasutajakesksed ning järgitaks andmete “vaid kord küsimise” põhimõtet.
Sarnaselt sotsidele tahavad reformarid Netflixis, Apple TV-s ja muudel voogedastusplatvormidel näha rohkem kodumaist sisu, kuid nad ei kasuta sõnastust, mis “kohustaks” platvormide loojaid seda tegema.
Reformierakonna esinumber, peaminister Kaja Kallas. Foto: ScanpixFoto / Tairo Lutter / Postimees
Seitse suurt lubadust:
Tagame kiire interneti kättesaadavuse kogu Eesti territooriumil, et kiire internet jõuaks kõigi soovijateni hiljemalt 2030. aastaks. Tagame, et riigimaanteede ehitamisel ja renoveerimisel rajataks 5G võrgu paigaldamise valmidus. Kõik riigi toetused on tehnoloogianeutraalsed, võimaldades sealhulgas satelliitinterneti kasutuselevõttu.
Töötame riigiasutustele ja omavalitsustele välja digiprügi vähendamise programmi. Loome lahendused, kus ebavajalikud failid ja e-kirjad kustuvad automaatselt teatud aja järel — nii vähendame avaliku sektori CO2 jalajälge.
Jäätmemajandus tuleb digiteerida ja tagada sellega kontroll jäätmevoogude üle.
Viime lõpuni arendustegevused, et järgmistel valimistel saaks turvaliselt hääletada ka nutiseadmest.
Eesti küberruumi (nii avaliku kui ka erasektori teenused ja taristu) kaitse ja turvalisus on prioriteet ning selle tagamiseks teeb avalik võim igapäevast koostööd erasektoriga. Tagame, et küberturbe rahastamine on kooskõlas tehnoloogia arengu ja ohupildiga.
Ülemaailmse leviga platvormid (näiteks Apple, Netflix jt) on valdavalt ingliskeelsed, kuid võimaldavad järjest enam ka sisu tõlkeid kasutaja keeleruumi vajadusi silmas pidades. Eesti peab tegema pingutusi platvormide väärtusliku sisu kättesaadaks tegemiseks ka eesti keeles.
Riik aitab tööandjatel soolist palgalõhet vältida. Muuhulgas loome tööandjatele vastava digitaalse instrumendi.
Keskerakond
Kui SDE ja REF-i programmides on digi- ja e-teemasid mainitud läbisegi, siis Keskerakond (KE) on hetkel ainus, kes on e-riigi temaatika pannud oma programmis eraldi pealkirja alla, mille all on 13 punkti. Lisaks on digiteemasid käsitletud ka raamatukogude ja üldisemalt kultuuri ning hariduse osas.
Seega võib öelda, et KE on kajastanud digiriigi temaatikat kõige detailsemalt. Välja on toodud kiire internet hiljemalt 2027. aastaks, personaalsed ja proaktiivsed e-teenused, eelarvelised vahendid digiriigi pidevaks arendamiseks ning seadusandlike eelduste loomine isesõitvate (sic!) autode, droonide ja robotkullerite testimiseks ning kasutamiseks üle Eesti.
Keskerakond soovib juurde teha veel ühe riigi IT-maja, mille ülesandeks on kohalike omavalitsuste e-teenuste kaasajastamine ja arendamine.
Riigikogu esimees ja Keskerakonna juht Jüri Ratas. Foto: Scanpix
Seitse suurt lubadust:
Suurendada laste ja lapsevanemate teadlikkust interneti ja digitaalsete kommunikatsioonivahendite kasutamisega seotud riskidest.
Arendada e-teenuste kvaliteeti ja turvalisust, pidades silmas kogukulusid ja turvariske. Pöörata tähelepanu inimeste põhiõiguste ja privaatsuse kaitsele e-teenuste kasutamisel. E-teenused ei tohi ära lõigata inimeste võimalusi poliitikute ja riigiga otse suhelda.
Tõsta küberturvalisuse kompetentsi ja riigi küberturvalisuse võimekust, panustades nii haridusele kui ka koostööle erasektoriga.
Personaalsete ja proaktiivsete e-riigi teenuste loomisel soodustada koostööd avaliku ja erasektori vahel.
Soodustada avaliku sektori avaandmete kiiret ja lihtsat kasutamist uute tehnoloogiate ja lahenduste rakendamisel ning majanduse konkurentsi tõstmisel, arvestades iga inimese privaatsust.
Arendada avalikus sektoris olevate andmete ristkasutust, vähendamaks andmete küsimise dubleerimist.
Arvestada sidetaristu vajadustega suurte infrastruktuuride ehitamisel ja arendamisel. Planeeringutel ja teedeehitusel peab arvestama kiire side- ja internetiühenduse loomise võimaldamisega. Liikuda sideteenuste pakkumisel tehnoloogianeutraalsuse suunas.
Eesti 200
Parlamenti teist korda pürgiv Eesti 200 lubab luua e-riigi äpi, mille kaudu jõuab riik informatsiooni ja teenustega personaalselt iga eestimaalaseni. Kahjuks jätavad nad mainimata, et selline äpp on juba arenduses ja peaks peagi suuremasse testimisse jõudma. Ühtlasi lubavad nad luua avatud e-riigi platvormina, millele startup’id, ettevõtted, kodanikeühendused jt saavad luua uusi lahendusi.
Digiteemade osas on näha sarnasusi teiste erakondadega: lubatakse teha m-valimised reaalsuseks, viia lõpule e-arvete projekt, digitaliseerida riik, teha digiriik eestikeelseks ja edendada digipööret kultuuris. Tiigrihüppele tahetakse uuesti elu sisse puhuda.
Eesti 200 esimees Lauri Hussar. Foto: Scanpix
Kuus suurt lubadust:
Usume, et tehnoloogia loob paremad õpetamise võimalused. Kasutame digitaalseid õppemeetodeid ja vahendeid nutikalt, võimaldades selle kaudu individuaalseid õpiteid ja ligipääsu eestikeelsele õppele. Loome kogu õppekava katva kvaliteetse eestikeelse digiõppevara ja teeme selle kättesaadavaks igale õpilasele.
Käivitame kõiki Eesti kõrgkoole hõlmava e-ülikooli, et toetada digiõppe arenguhüpet ja võimestada kõrgkoole looma kvaliteetseid digikursusi nii eesti kui inglise keeles. Kõik huvilised nii Eestis kui mujal maailmas peavad pääsema hõlpsalt ligi Eestis loodud kõrgetasemelistele e-kursustele.
Eesti peab muutuma küberkaitse liidriks ja riigi taristud, infokandevõrgud ning inimeste andmed peaksid olema kaitstud igas olukorras. Määrame digikaitse valdkonnale selge mandaadiga juhi ja suuname sinna osa IT investeeringutest. Tagame, et meie elutähtsate teenuste osutajad, erasektor, kohalikud omavalitsused ja kogu elanikkond teaks ning oskaks käituda küberohtude olukordades.
Me peame oluliselt reformima oma bürokraatlikku riigivalitsemise süsteemi. Digiajastul on võimalik riigil olla kodanikule kättesaadav ja toeks kiiresti ning vajaduspõhiselt ilma suuri kulutusi ja suurt riigiaparaati selleks välja ehitamata.
Kutsume koostöös erasektoriga ellu vabakondlike “Hullud ideed maailma” riskikapitali, mille rakendamine on vaba institutsionaalsetest tingimustest ning mis toimib startup’ide seemneinvesteeringute programmidega sarnastel põhimõtetel. Programmi kajastamiseks tellime erasektori tootmisüksustelt “Ajujahi” või rahvusvaheliselt levivate võistluspõhiste saadete sarnase formaadi, mille ülesandeks on samaaegselt populariseerida loomemajanduse võimalusi ja turundada rahvusvaheliselt Eesti loometeevõtjaid ning brände.
Ülitähtis on tagada, et edukad startup’id ja teised ettevõtted saavad ning tahavad oma peakontorit Eestisse rajada. Eesti riik peab seisma selle eest, et Eesti kapitalil põhinevatel ettevõtetel on võimalikult palju motivatsiooni oma peakortereid Eestis hoida.
Parempoolsed
Parempoolsed ei ole otsesõnu avaldanud RK2023 valimiste programmi, aga tegu on ka uue erakonnaga, mis osaleb valimistel esimest korda. Seega võtame nende põhipostulaate valimislubadustena, mille hulgast leiab ka e-riigi ja digivaldkonna.
Parempoolsete juht Lavly Perling. Foto: Scanpix
Neli suurt lubadust:
Igaühele tuleb tagada juurdepääs eluvajalikule taristule, mille hulka kuuluvad ka sidevõrgud, internet ja arvelduskonto omamise õigus. E-riigis laienevad need õigused ka e-residentidele.
Korruptiivse käitumise suhtes peab Eestis kehtima nulltolerants. Korruptsioon ja kaasaegne riik ei sobi kokku. E-riigi ideeks on kiirelt ja lihtsalt kasutatavad ning kõigi poolt jälgitavad ja kontrollitavad avalikud teenused. Kui soovime, et Eestit tuntaks maailmas kõige arenenumate e-teenuste poolest, siis peame hea seisma ka selle eest, et Eesti oleks maailmas kõige vähem korrumpeerunud riik.
Kiirete ja töökindlate transpordi- ja internetiühenduste rajamine on oluline selleks, et kaasaegne elukvaliteet oleks tagatud kõikjal Eestis ning meie maapiirkondades jätkuks areng.
Toetame avalike hüvede, nagu kooli- ja lasteaiakohad, sotsiaalhoolekanne ja teiste teenuste pakkumisel suuremat paindlikkust ning nende delegeerimist era- ja kolmandale sektorile. Jätkame uute IT-lahenduste kasutuselevõttu ning paberivaba dokumendihalduse ja e-teenuste arendamist.
Uuendatud 17. jaanuaril kell 12.50
Artikli avaldamise järel avaldas ka Isamaa oma programmi, milles on täpselt üks digiteemadega seotud lubadus. Avaldame selle täismahus “Isamaa tagab digiriigi toimimiseks, arendamiseks ja turvariskide ennetamiseks iga-aastase baasrahastuse olemasolu.”
Artikli kirjutamise hetkeks ei olnud oma programme avaldanud EKRE ja Isamaa. Roheliste programmis ei ole sõnagi digivaldkonnast ega e-riigist.


EKRE pidas esimese kohtumise Läänemaa valijategaPühapäevasel EKRE kohaliku ringkonna kandidaatide kohtumisõhtul Taksi pubis ütles Helle-Moonika Helme mõnevõrra üllatuslikult, et on ükskõik, kas käia valimisurni juures või anda oma hääl elektrooniliselt.
Kaheksast Lääne-, Hiiu- ja Saaremaa ringkonnast riigikokku kandideerijast oli vestlusõhtule oma seisukohti tutvustama tulnud kuus: lisaks Helmele Daniel Mereäär, Kristjan Moora, Hardi Rehkalt, Palle Kõlar ja Martin Judanov.
Põnevaim osa jutuõhtust oli küsimuste voor. Peamised küsimused puudutasid energiat, koroonapiiranguid ja Ukraina sõjapõgenikke. Energia puhul polnud seekord jutuks hinnad, vaid energiatootmise viisid.
Esimene küsimus – millal ta hakkab sõnnikust gaasi tootma – esitati Rehkaltile. „Kõik on oma sõnades väga rohelised, aga tegelikult pole aastakümnete jooksul olnud ühtegi mõistlikku meedet, et sellist tegevust arendada või toetada,“ nentis Rehkalt.
Energia teemal jätkas Haapsalu linnavolikogu liige Judanov. „Haapsalus meil ju ongi kavas koostootmisjaam Tööstuse tänavale. Omavalitsus annab tingimused ja ettevõtjad arendavad,“ ütles ta. Publiku hulgast kostis küsimus: „Sitt tuleb siis nüüd kõik linna tuua?“ Judanovi sõnul hakkab koostootmisjaam tööle pigem toidujäätmete peal.
Energiapõua ainukeseks normaalseks lahenduseks pidas Judanov tuumajaama rajamist. „Praegu arendab tuumajaama Fermi Energia, aga selle ettevõtte promoja on Reformierakonna liige. Kui nad peaksid siia tuumajaama rajama, on monopol nende käes. Nende eesmärk on müüa elektrit ettevõtjatele hinnaga 50 eurot megavatt-tund, mis on haigelt kallis,“ väitis Judanov.
Helme kritiseeris Eesti kiirendatud üleminekut taastuvenergia kasutamisele, mille järgi riik on seadnud eesmärgiks toota 2030. aastal sama palju taastuvelektrit, kui on Eesti aastase tarbimise kogumaht. Ta rääkis, et merealale, kuhu on tuulepargid kavas rajada, kehtestuvad siis sellised turvanõuded, et Eesti inimene – kalur ega purjetaja – ei tohi sinna lähedale enam minna. „Meie keskkond reostatakse ära, aga meie sealt eriti elektrit saama ei hakka. See läheb Saksamaale, kus on tööstus ja ei ole optimeerimiste tulemusena rahvuslikku majandust ära hävitatud,“ ütles ta.
„Praegu veel saaksime öelda, et see [taastuvenergia] pole meie rahvuslikes huvides. Suudaksime vajaliku pinge tagada, energeetikud on nii öelnud. Peame jätma tööle Narva energiaplokid. Meil jätkub põlevkivi rohkem kui sajaks aastaks. Oleks vaja põlevkivienergeetikaga vastu pidada 10–20 aastat, enne kui tuleb tuumajaam, mille kohta peame ära otsustama, kas ja milline ta tuleb,“ rääkis Helme.
Mereäär meenutas sundi end koroona vastu vaktsineerida. „Vaata, kuidas meid survestati – ma ei saanud teatrisse, hea, et poodi leibagi sain ostma. Kaja Kallas nõuaks praegu veel maske, kui poleks valimisi tulemas. Ja nõuaks ka vaktsineerimist,“ lisas ta.
„Pärast valimisi tuleb see tagasi,“ sekundeeris hääl publiku hulgast.
Vastates küsimusele vaktsiinide maksumusest, ütles Helme, et Eestil on kohustus osta vaktsiine 28 miljoni euro eest. „Oleme nii integreeritud rahvusvahelistesse lepinguteses ja organisatsioonidesse, et me justkui ei tohi iseseisvalt otsustada,“ ütles ta ja esitas publikule küsimuse koroonapiirangute kohta: „Kas mäletate, millal see lõppes?“
Helme selgitusel lõppesid piirangud siis, kui Eestisse hakkas saabuma tuhandete kaupa Ukraina sõjapõgenikke. „Ukraina on teatavasti Euroopa Liidu väline, selline korruptiivne ja hektiline riik, nagu ta oli, seal need strateegiad ei töötanud. Ukrainlased paigutati kõik hotellidesse, kuhu me ei oleks saanud sisse minna, kui meil vaktsineerimispassi ei olnud. Järelikult tuli see süsteem päevapealt lõpetada, sest me poleks muidu saanud vastu võtta Ukraina pagulasi,“ väitis Helme.
Vastates küsimusele, kui palju kulub Eesti riigil Ukraina pagulastele raha, vastas Helme, et saab seda öelda ainult kevadise lisaeelarve kohta. „Palju on räägitud, et eelarve peaks olema lihtsalt loetav ja arusaadav, aga praegu on ukrainlaste raviraha tervishoiu rea peal ja see, mis sotsiaalministeerium jagab, sotsiaalministeeriumi rea peal. Sealt seda enam nii välja ei võta. Lisaeelarves, mille võtsime vastu kevadel, oli selleks ette nähtud 280 miljonit,“ rääkis ta.
Hiiumaalt riigikokku pürgiv Kõlar ütles, et uuris Tartus lapsega jalutanud ukrainlannalt, kuidas ta elab. „Rääkis, et on siin koos mehega, kes tuli märtsis järgi. Oli silma järgi kolmekümnendates, tõenäoliselt ei ole siis mees ka 80. Nende elukohaks oli Pärna allee,“ rääkis Kõlar. „Seal on suhteliselt uued korterid, tänase turuhinnaga umbes 800 eurot kuus. Huvitav, mismoodi see võimalik on, et nad saavad seda endale lubada. Keskmine eestlane küll seal ei ela,“ arutles ta. (Kinnisvaraportaalides olid nimetatud piirkonnas korterid 16. jaanuaril üürihinnaga 200–660 eurot – toim.)
Hiiumaalt riigikokku pürgiv Kõlar arutles, kas Ukrainast siia jõudnuile peaks võimaldama nii häid tingimusi. „Sõja eest pakku pääseda – see ei ole probleem,“ ütles Kõlar. „Arusaadav, et tahaks turvaliselt elada. Aga minu küsimus on, et miks põgenik peab eestlasest tunduvalt paremini elama. Ma ei taha öelda, et nad peaksid spordisaalis elama, aga tagasihoidlikes tingimustes elamine oleks juba suur võit.“
Ukraina-teemalisi küsimusi oli publikul veel: „Ukraina on ju meeletult suur riik ja see osa, kus on sõjakolle, on ju nii tilluke – miks nad siia tulevad, ülejäänud Ukraina on ju vaba?“
Vastuseks nentis Helme, et venelased pommitavad ju laiemalt ka. „Mis mind kõige rohkem häirib: me ei tohi rääkida, me ei tohi kritiseerida,“ märkis ta.
„Väga lihtne on praegu, kui sa midagi natukene kritiseerid, saada külge silti, et EKRE vihkab ukrainlasi,“ ütles hääl publikust. Helme kinnitas, et ei vihka mitte kedagi.


Tartumaalane sattus telefoni ostes kelmuse ohvriksPolitseile laekus teade, et Tartumaa mees kaotas interneti müügikeskkonnast telefoni soetades oma raha. Nimelt leidis mees iPhone müügikuulutuse, kandis müüjale 290 eurot, ent tänaseni ei ole ostetud toode mehi jõudnud.Müüja ei vasta enam aga ei sõnumitele ega muule kõnetamisele, ka ei ole ta ostjate tagastanud raha. Kelmusjuhtumi üksikasju uurib politsei kriminaalmenetluses.


Tartumaa mees kaotas interneti kaudu telefoni ostes oma rahaPolitseile laekus teade, et Tartumaa mees kaotas interneti müügikeskkonnast telefoni soetades oma raha.
Nimelt leidis mees iPhone müügikuulutuse, kandis müüjale 290 eurot, ent tänaseni ei ole ostetud toode mehi jõudnud.
Müüja ei vasta enam aga ei sõnumitele ega muule kõnetamisele, ka ei ole ta ostjate tagastanud raha.
Kelmusjuhtumi üksikasju uurib politsei kriminaalmenetluses.


Segadus Smart-ID-ga: juba seekord oleks e-valimistel peaaegu saanud sellega häält andaKõige populaarsema autentimisvahendi Smart-ID-ga saab maksuametile esitada tuludeklaratsiooni, kanda kümneid tuhandeid eurosid ning isegi abiellumise avaldust esitada. Kuid miks ei saa siis endiselt valimistel e-häält Smart-ID-ga anda? Põhjus peitub riigiasutuse otsuses, mis leiab seadusele viidates, et sellist võimalust ei ole.
Geeniuse tellijale
Digiallkirja ja e-valimiste nii-öelda isa Tarvi Martens leiab aga, et seadusest on suudetud lugeda välja asju, mida seal kirjas ei ole ning vabalt võiks valimiskomisjon võtta vastu otsuse Smart-ID toetamiseks.
Märkimisväärne on seegi, et e-valimiste jaoks arendusi tegev riigiamet on juba kulutanud 2000 töötundi ja 150 000 eurot, et valijarakendus toetaks juba praegu Smart-ID-d. Kogu teema teeb eriskummaliseks seegi, et ükski osapool ei kahtle selles, et Smart-ID sobib e-hääle digiallkirjaga kinnitamiseks.
Valimiskomisjon näeb vajadust seaduse muutmiseks
Lihtsustatult öelduna keerleb Smart-ID lubamise või mittelubamise otsus valimisseaduse tõlgendamise üle. Eelmise aasta novembris otsustas vabariigi valimiskomisjon (VVK) ära, et peatsetel Riigikogu valimistel ei saa endiselt pakkuda Smart-ID-ga e-hääle andmist.
Smart-ID kasutuselevõtu üle on VVK ning riigi valimisteenistus (RVT) arutlenud juba aastaid. Ikka ja jälle leiab koosolekute protokollidest, kus teema tõstatub esile, et takistuseks on seadusandlus.
Huvitaval kombel tõdeb VVK esimees Oliver Kask Digigeeniusele, et nende arusaama järgi annab seadus võimaluse e-hääle kinnitamiseks Smart-ID digiallkirja kaudu.
“Takistust ei ole küsimuses lubada hääletamist ehk digiallkirja andmise võimalust Smart-IDga (ehk PIN2 funktsioon). Kuid Smart-ID lubamisel oleks mõte, kui selle abil saaks enne hääletamist tuvastada ka valija isiku (ehk PIN1 funktsioon),” kirjeldas Kask.
Tuues võrdluse valimisjaoskonnas hääletamisega käib kogu arutelu selle üle, kas Smart-ID on piisav selleks, et valija lubada füüsiliselt jaoskonda sisse ehk lubada valijarakendusse logimist.
Kui komisjon leiab, et seadus loetleb üles, millega pääseb e-hääletama ning Smart-ID-d selles nimistus ei ole, siis teised leiavad, et seadus ütleb üheselt, et tegu on pelgalt VVK enda otsusega.
Huvitav on seegi, et VVK ei kahtle selles, et Smart-ID on piisav e-hääle allkirjastamiseks ehk tulles tagasi füüsilise hääletamise juurde ning leides sealt analooge – komisjon leiab, et Smart-ID-ga ei tohi valijat jaoskonda lubada, aga kui ta on sinna ikka kuidagi saanud, siis sedeli võib ta valimiskasti ära pista.
Taaskord seadusele viidates ütleb Kask, et valimistel tõendab valija oma isikut isikut tõendava dokumendiga ning mobiil-ID on seaduses kirjas, kuid mitte Smart-ID.
“Õiguslikult ei ole praegu ühtset arusaama, kas Smart-ID on käsitletav isikut tõendava dokumendina. Isikut tõendavate dokumentide seadus loetleb isikut tõendavad dokumendid ammendavalt ja praegu Smart-ID nende hulka ei kuulu,” lisas ta.
Lahendusena näeb ta valimisseaduse muutmist, mis VVK nägemusel kõrvaldaks takistuse.
“Vabariigi Valimiskomisjon ei pea Smart-ID kasutuselevõttu selle seadusemuudatuseta võimalikuks. Seetõttu on komisjonil praegu keeruline võtta vastu üksmeelselt Smart-ID-d lubav otsus. Muudatuse tegemisel on takistuseks ka enne valimisi jäänud liialt lühike aeg,” tõdes Kask.
Oluline mõju demokraatiale
Kui VVK loeb valimisseadusest välja isikut tõendava dokumendi klausli, siis ITLi tegevjuht Doris Põld leiab, et Smart ID-ga isiku tuvastamine tagab hääletajate tuvastamist samasuguse usaldusväärsusega kui mobiil-ID või ID-kaart, sest tegemist on samaväärsete ja kvalifitseeritud autentimist ning allkirjastamist võimaldavate vahenditega.
Teadmata VVK novembrikuisest otsusest saatis Põld ITLi egiidi all 20. detsembril komisjonile kirja, kus tõi välja toetavaid seisukohti.
“Kõik Eesti riigiasutused usaldavad seda ja Smart-ID allkirja tunnustavad kõik Euroopa Liidu liikmesriigid. Kui vaadata kasutajate arvu ja tehtud tehinguid, mitte lihtsalt 661 000 kasutajat, vaid rõhuv enamus hääleõiguslikest kodanikest, kes juba kasutavad Smart-ID-d kõikide muude asjade tegemiseks. Päevas tehakse enam kui 1M tehingut,” tõi ta statistikat välja.
Kuna valimiskasti juures käimine on selgelt langev trend leiab Põld Digigeeniusele antud kommentaaris, et riik ei peaks vastuvoolu ujuma, vaid suunda näitama. Ta leiab, et olemas on vahend, millega saaks tõsta valimisaktiivsust, sest seda kasutab nii suur osa Eesti kodanikest.
“See on oluline nii demokraatia osas kui ka Eesti mainele välismaal! Eesti saab olla teistele riikidele eeskujuks,” rõhutas ITLi tegevjuht.
Detsembrikuisele ITLi kirjale ei ole VVK vastanud.
E-hääletamise isa on nördinud
Detsembris otsustas komisjonile Smart-ID teemal kirja saata ka kogu e-Eesti sünniloo juures suurt rolli mänginud ning pikalt valimisteenistuses töötanud Tarvi Martens.
VVK ja Martensi tõlgendused valimisseadusest lähevad lahku. Lihtsustatult öelduna, kui Kask väidab, et seaduse kohaselt peab autentimine toimuma isikut tõendava dokumendi kaudu, siis ITL ja Martens loevad seadusest välja, et tehniliste nõuete kord on pelgalt VVK enda otsustada.
Martens täpsustas Digigeeniusele, et valimiskomisjonile saatis ta kirja kuna tema kõik varasemad ponnistused ei olnud tulemust toonud.
“VVK ei võtnud teemat varem arutleda. Olin oma kanalite kaudu proovinud seda lauale tuua, aga kui inimesed ei taha seda arutada, siis nad ei taha seda teha. Siis tuleb kiri saata,” kirjeldas ta.
Martens on nördinud, et VVK võttis mullu novembris toimunud koosolekul vastu otsuse, et Smart-ID ei võeta märtsikuistel valimistel kasutusele.
“Teistsuguse otsuse puhul oleks pidanud käivitama avaliku piloodi, et valijad saaksid teistsugust kasutajakogemust proovida. Ma arvan, et see rong on tänavuste valimiste puhul läinud, see ei ole enam realistlik,” sõnas ta.
Smart-ID kasutuselevõtu üle on tema sõnul arutletud juba aastaid, kuid miks ei olda seda nõus aksepteerima ei saa ta aru.
“Reaalsus on väga lihtne, turvalisus sõltub digiallkirjast. Smart-ID on legaalne digiallkirja andmise vahend ja hakata nüüd jaurama, kas see ka autentimiseks kõlbab,” leiab Martens.
Teemat kommenteerides pööras ta tähelepanu tõsiasjale, et 2002. aastal kirjutati valimisseadusesse sisse ID-kaardiga autentimise klausel, millest alates on see nii-öelda ripats jäänud e-hääletamise külge kinni.
Leidub ka kriitikuid
Kuid VVK ei ole ainus, kes ei toeta Smart-ID kasutuselevõttu. Üks kriitikutest on Tartu ülikooli teadlane Arnis Paršovs, kes ütles Digigeeniusele, et Smart-ID suur hulk edukaid pettuseid on tema jaoks punaseks lipuks või ohumärgiks.
“Kuigi Smart-ID on enamlevinud autentimise vahend Eestis, on suur hulk kasutajaid, kes ei mõista selle tööpõhimõtet. Osad kasutajad kinnitavad telefoni tulevaid Smart-ID päringuid pimesi ilma, et nad oleksid ise neid algatanud,” kirjeldas Paršovs.
Lisaks tõstab ta negatiivses mõttes esilegi seda, et Smart-ID päringuid saab algatada kolmas osapool inimese enda teadmata. Näitena toob ta välja tunamulluse kaasuse, kus küberkelm üritas seeläbi kalastades pääseda ligi Eesti kübervalve eest vastutava CERT-EE juhi Tõnu Tammeri e-kontodele.
“Arvestades Ukraina sõda ja sellega kaasnenud küberründeid Eestile tõuseb sääraste rünnete risk veelgi,” ütles teadlane.
Kokkuvõtlikult näeb Paršovs Smart-ID kasutuselevõtus e-valimiste puhul rohkem pahupooli, kui head.
Valimisrakenduses on Smart-ID tugi juba olemas
EHSi arenduse eest vastutav RIA valimiste infosüsteemide arendamise osakonna juhataja Alo Einla ei tee saladust sellest, et töödega Smart-ID toetamiseks süsteemides hakati pihta 2021. aastal koostöös Cyberneticaga ning tööd said valmis läinud detsembris.
“Kuna rakendused peavad koos töötama olemasoleva e-hääletamise süsteemiga sh kogujaga, siis on Smart-ID tugi konfiguratsiooni tasemel rakendatav ka lauaarvuti valijarakendusel. Smart-ID kasutamise otsuse tegemine ei ole tehnilises mõttes niivõrd ajakriitiline – tehniline valmisolek on rakendusel olemas ning suuri aeganõudvaid lisaarendusi see ei nõua,” ütles Einla.
Samuti ei tee ta saladust sellest, et positiivse otsuse tegemise järgselt ei ole hetkel näha, et EHSis Smart-ID aktiveerimiseks vajaks süsteem suuremaid muudatusi või arendusi.
Seda, et EHSi on Smart-ID tugi juba arendatud, näitab aga Martensi sõnul, et sõnad ja teod lähevad risti.


Manna: kui sinu arvamus seab kahtluse alla kellegi inimõigused, siis see ei ole enam arvamusMa ei taha sissejuhatuseks suuri sõnu teha. Kohtume Maria Vainumäega (19) kõrvaltänaval asuvas Volga stuudios, kus tema kui artist nimega Manna oma muusikat salvestab. Produtsent Markus Palo paneb lahkudes meid salvestama, ja letsgõu! Sama hästi võiksime räppima hakata.
Ah jaa, Manna on oma põlvkonna üks ägedamaid muusikuid, kes salvestanud kaks albumit ja ühe EP nimega “Album”. Tal on juba ka kuhi uusi lugusid, millest novembri lõpus ilmus “! COULD B”, mis võiks Manna enda sõnul olla avapauk uuele stiilile, mida ta tegema hakkab. Uutel lugudel on päris Manna saund, ütleb muusik ise. Ootame huviga kolmandat albumit. Tundub tulevat tume ja ilus. Tegelikult räägime lisaks muusikale ka elust ja poliitikast. Sest kõik on kõigega seotud.
Valner Valme intervjuu on esmalt ilmunud Edasi paberajakirja talvenumbris, mis on saadaval suuremates kioskites üle Eesti ja jaekaupluste ajakirjandusletis.
Kuidas sulle meeldib siuke hilissügisene aeg?
Mulle meeldib see atmosfäär, aga alati tõmbab hooajalise depreka ikka peale lõpuks. Ilus, aga raske aeg.
Kaamos? Pimedus mõjutab?
Tead, ma arvan, et pimedus ei mõjuta, aga see konstantne hall taevas küll. Mind ei häiri see, et vara pimedaks läheb või üldse hämarus, aga mind häirib hallus.
Enamus muusikat on sul suht tume. Sa teed oma muusikas ängist ilu.
Jaa, kõik muusika, mis ma kirjutan, tuleb mu elust. Ainus viis, kuidas ma saan enda jaoks asjad läbi mõelda, on teha läbielamised muusikaks. See ei pruugi olla isegi sõnaline muusika. Tumedus … see tundub mulle päris.
Pole vihje su nimele, aga sa ei tee roosamannapoppi.
Mul ei ole sellise popi kohta midagi halba öelda, aga mulle näib see ebasiiras. Pop-pläusti saund on minu jaoks liiga läbitöödeldud.
Tumedus on salapärasem. Kõik ei ole välja valgustatud. Su muusika on ka müstilise alatooniga. Kas sul on eeskujusid?
Eelmisel aastal kirjutasin Levilasse kolmeosalise seeria vaimsest tervisest. Veits ka muusikast. Ja seal ma ütlen, et olen inimesena nagu mosaiik. Absoluutselt kõigest, millega kokku puutun, võtan killukese sinna mosaiiki kaasa. Iga inimene inspireerib, ma ei pea isegi temaga rääkima, ta võib mulle lihtsalt tänaval vastu jalutada. Iga element mõjutab. Ma olen hästi vastuvõtlik.
Palju põnevam vastus, kui et sa öelnuks Björk või FKA Twigs. Sa end kategoriseerida ei lase?
Ma laseks, kui keegi oskaks. Keegi ei oska eriti midagi öelda selle kohta, mida ma teen.
Sul on palju erinevaid stiilivõtteid. Su eelmise aasta album “i can do anything IF I WANT TO” on kirju. Nagu pealkiri ütleb, teed, mis tahad. Aga ta seisab koos mingi läbiva niidiga. See niit oled sina. See pole mingi stiil, sa ei käi stiili mööda. Elektrooniline autorimuusika. RnB – saab vist laias laastus öelda. Moodne, futuristlik RnB.
Viimased asjad küll, jaa.
Kontserdil oled impressionistlik, väljendusrikas. Aga samas lood publikuga distantsi. Kuidas see õnnestub? Ühest küljest lased vabaks, teisalt tekitad enda ümber mingi fluidumi.
Karakter Manna tekkis alles sel aastal. Ausalt öeldes ma ei teagi, mida Manna laval teeb. Mina, ma räägin praegu sinuga, ma olen Maria. Kohe, kui lavale astun, siis Maria jalutab minema, haihtub. Manna on laval. Akvaariumikala tunne tekib. Pikalt tundus, et inimesed toppisid käsi akvaariumisse ja tulid liiga lähedale. Nüüd ma olen vanem, kogenum, enesekindlam, otsusekindlam, nüüd ma olengi kala. Sa näed ja kuuled mind, aga nähtamatu klaas on vahel.
Täpselt seda ma viimati Sõru Saundil su livel ette kujutasin ka, et klaas on vahel. Mulle meeldib see. Mulle ei meeldi see neljanda seina lõhkumine. Ma ei lähe lava ette artistiga patsu lööma. Ma tahan, et artist jõuab mulle kohale, aga distants jääb, see annab efekti. Kuidas sa teed seda? Kuidas sa avastasid enda lava-mina?
Panin läätsed silma. See on nagu mask. See aitas Maria eraldada Mannast. Päris elus on pruunid silmad, aga panen valged läätsed, juba näen täiesti teistsugune välja.
Suht ufo.
Jaa. Mulle meeldibki see ufo-look täiega. Ja kui väljast on muutus, siis miks mitte lasta sel ka seestpoolt muuta.
Su muusika on ka veidi ebamaine. Sa ei tee ju kõigile mõistetavat asja. Mujal maailmas on sellisele muusikale oma publik olemas. Eestis vist ei anna enam eriti laieneda, kui sa just ei tule publikule liiga palju vastu.
Minu päris publik vist ei ole Eestis. Siin on mingi piir, milleni saab minna, ja siis hakkad sama ringi uuesti käima. Mul on see ring peal. Mida mul ikka nii väga siin teha enam on. Järgmine samm peaks viima välismaale.
Ma laulukirjutajana peidan asju ära ka ja mulle tundub, et ma nagu peaks selgitama oma muusikat inimestele. Et sellest ei saada aru. Ei saagi saada, sest sõnades on palju varjatud tähendusi.
Näiteks laul sellest, kuidas üks kutt, kes oli mu sõber, üritas mind vägistada. Kui seda laulu lahti näpistada, saab selle inimese isegi üles leida.
Sul oli vahepeal tume aeg, lisaks vägistamiskatsele töökaotus ja muud jamad, kõik kokku nagu ahelreaktsioon. See ei murdnud sind maha?
Ma olen väga üllatunud, et ei murdnud.
Praegu on parem aeg?
Manna kassiga.
Tead, pole parim aeg elus, see on teistmoodi raske. Läksin partnerist lahku, elan üksi. Ma olen kogu aeg kellegagi koos olnud alates sellest, kui olin neliteist-viisteist. Ja nüüd, kui olen päriselt täiskasvanu, elan oma elu, mul on oma korter, pean maast uuesti üles ehitama oma persona’t. See on ülimalt huvitav ja põnev tegelikult. Lähen tööle, lähen oma koju, saan mingeid asju enda käe järgi ümber tõsta. Põnev, keeruline, aga ma tulen sellega hästi toime.
Ma ei alahinda sinu katsumusi. Mõistan seda kõike. Aga teise külje pealt sul on hästi läinud. Sa oled elus kuhugi jõudnud – juba! Sa oled tark ja tead, mida tahad. Mina olin 19, ma ei teadnud midagi, ma lihtsalt laaberdasin mööda Eestit ringi. Mingit sihti polnud. Sul on omajagu salvestatud muusikat, sind teatakse, võiks ju rahul olla?
Jaa, ma tean, selles mõttes küll, et kõik see, kuhu ma jõudnud olen siukses eas, kõik mu privileegid, blablablaa – ilmselgelt ma olen tänulik selle kõige eest ja ma üldse ei vingu. Igal inimesel on keeruline ja täiesti omamoodi keeruline. On palju asju, millest ma ei räägi ka ja mille üle ma siiski iga päev imestan, et ma elus olen. Kõlab nagu tiineka jutt, aga siiralt hämmastun, kuidas ma olen kõik need asjad läbi elanud ja ikkagi funktsioneerin.
Saan aru. Kõik, mis sul on, see ei ole sulle ise sülle kukkunud. Sa oled näinud ränka vaeva. Aga edu, mis on tulnud läbi katsumuste, on mingis mõttes ju rohkem väärt.
Seda kindlasti. Üks vaatenurk ongi see, et nii noor ja teab, mis ta tahab, ja nii palju on saavutanud. Aga sama lauset võib ka teistpidi võtta: nii noor ja nii palju saavutanud – järelikult kuskilt pidi see kõik tulema. Kõik on käinud kähku. Ma pidin päris vara suureks kasvama ja ennast tagant kiirustama. Mulle on asju peale surutud ja sellepärast olen ehk jõudnud rohkem kui mõned minust vanemadki, aga ega see meeldiv lõppude lõpuks ei ole. Kui sa oled nii noor, siis inimesed mõtlevad, et ta jõuab ju veel ja veel, siis kõik kuhjub. Mis on okei, ma saan hakkama, aga väljastpoolt vaadatakse sellele ikkagi teisiti kui tegelt on.
See ei ole ilmselt mingi popstaari õitsev elu, eriti väikses Eestis. Sa võid siin ju teha ja muutuda, aga kes sest aru saab ja kui paljud sellega kaasa tulevad. Mis variandid sul on end välismaal kuuldavaks teha?
Kõige lihtsam variant, mis juhtub ühel protsendil sajast, on see, kui saad üleöö tuntuks, näiteks läheb TikTokis mingi su laul viraalseks.
Miljon kuulamist, epic, see oleks cool.
Tegelikult mul pole õrna aimugi. Ma lihtsalt loodan, et õigel inimesel klikib kuskil.
Kuidas sa oma asju ajad? Sul on manager Neit, eks? Mingi tiim?
Jaa, aga see tiim on meil ülipisike: mina, produtsent Markus Palo ja manager Neit Nestor. Mega töö tuleb endal ära teha. Muusikutel pole Eestis rahaga kerge. Kui ma lasen mingi loo välja, siis on vaja üles laadida, Spotifysse panna, videoklippi, cover art’i, tööd on palju. Loodan, et varsti mul on privileeg öelda (teeskleb nipsakat): artisti töö on lihtsalt muusikat teha. Aga Eestis see ei ole reaalne.
Paljud Eesti muusikud teevad oma diipi asja küll, aga äraelamiseks poolsalamisi käivad pulmas, tuttavate juubelitel ja kuhu kutsutakse. Seda sa ei tee?
Ei. See kõlab täiesti kohutavalt. Minu olemus ei sobi sellistesse kohtadesse.
Kuhu skenesse sa kuulud?
Vist mitte kuhugi. Ma olen liiga “midagi” kõigi jaoks. Alternatiivskene jaoks liiga pop, popskene jaoks liiga alternatiivne.
Näiteks see laul, mis ma tegin nubluga, “Kopli liinid”. See on selle pop-pläusti osa pealt viimatiselt albumilt. Minu meelest täielik poplugu. Saatsime raadiotesse laiali, üks jaam saatis vastu, et see on liiga alternatiivne meile. Siis ma mõtlesin küll, et issand jumal, see on kõige popikamaid lugusid albumilt ja ikka liiga alternatiivne. Kogu aeg on midagi üle.
Osa raadiojaamu elab meil nõukaajas. Muusika ongi alternatiivne. Muusika ei peagi olema ühtlane mass või siis kuuluma kuhugi kindlasse kasti. Aga meil on see lahterdamine: see on pop, see on rock, see on räpp, see on RnB. Artist peab ju olema eraldiseisev. Ta peabki välja paistma. Mis mõtet tal on, kui ta kuulub kuhugi. Aga meil ei osata seda hinnata, kui keegi on tema ise, täiesti eriline.
Paljudele meeldib mugavus, kui on ilusti ära lahterdatud. Kui öelda “alternatiivne”, siis see on ka täiesti segasummasuvila, miljon eri asja. Ja kui inimesed kuulavad midagi, mida nad ei oska paika panna, siis see häirib neid.
Ometi sul on tänulik kuulajaskond olemas. Sul on publik lava ees, sul on päris korralikud numbrid lugude taga. Me teame sind. Mingil moel sa oled suutnud end kuuldavaks teha.
Need numbrid on kenad ja ma olen koostööde üle tänulik, mulle meeldib teiste inimestega koos teha. Aga minu jaoks algas asi valelt poolelt. Kui sa vaatad mu Spotifyd, siis esinelja lood on kellegagi koos tehtud. Need on artistid, kes on minust suuremad, enamus numbreid on koostöödest ja ma ei teagi, kes tegelikult mind kuulavad.
Ma esimest korda kuulasin “Kopli liine”, siis mõtlesin, ahah, päris lahe poplugu, aga järsku tundus, et: a kurat see nublu siin teeb!? Loomulikult sa pead oma suusajälge alles otsima, läbi paksu lume rühkima, ja kui sa ütled, et alustasid võib-olla vale jalaga – noh viieteistaastane inimene ei saagi kohe teha lõpuni õiget asja. Kui sa teed kohe õiget asja, millega oled rahul ka kolmekümne aasta pärast … Esiteks on see võimatu ja teiseks on see igav, kui ei ole erinevaid otsinguid ja kahlamisi erinevates meredes.
Ma olin viisteist, kui alustasin räpiasja. See oli naljakas, kohtusin huvitavate inimestega, aga ega mind päriselt omaks ei võetud.
Ära ütle, et sellepärast, et tüdruk.
Tead, võib-olla mingit rolli see mängis.
Üsna macho on see räpp ikka.
Ikka räigelt macho. See muutub, juba paari aastaga on muutunud paremuse poole. Aga võib-olla nad nägid läbi mind, sest ma ei teadnud räpist mitte midagi. Ma olin mõelnud, et üks stiil, mida ma kunagi ei tee, on räpp, ja kaks aastat hiljem see juhtus.
Minu meelest on äge, et sa selle läbi tegid, kogemus. Kui jutt juba jõudis stampide ja matšonduseni, siis mul on tänapäeva noortest kahju. Mu enda lapsed on 13, 16 ja 21. Ja mida peavad praegused noored veel tegema, kui isegi mina, 52-aastane mees, lähen iga päev närvi, avades meediakanaleid, nähes, et meil ikka veel kehtib see mingi kolhoosi tase, kus erineva nahavärviga inimesed siiamaani on üllatuseks mõnele “rahvuslasele”, erineva seksuaalse soodumusega inimesed häirivad täiesti kõrvalisi isikuid ja mingi erakond ajab siiani Kremli poliitikat. Mina olen kõike seda jama näinud oma nooruses, aga nüüd peaks see ammu kadunud olema, ja kuidas siis praegune noor, kes on ju eelmistest põlvkondadest avatum, selles supis hakkama saab. Ta peaks olema pidevas protestimeeleolus ja halval juhul ka masendunud.
Absoluutselt, palju asju käib närvidele. Kui ma olin laps, siis ma mängisin õues, ma ei olnud internetis. Meil oli ainult üks hästi vana lauaarvuti ja selle olid pidevalt okupeerinud vennad. Sellest päevast peale, kui ma tiinekana olen rohkem netis, surutakse seda infot kurgust alla. Ükskord Twitteris vahetasin mõtteid ühe rassistiga. Nende põhilause on et: aga see on minu arvamus. Vestluse käigus ma sain aru, mis on parim selle peale öelda: kui sinu arvamus seab kahtluse alla kellegi inimõigused, siis see ei ole enam arvamus.
See on rünnak.
See on rünnak, see on diskrimineerimine.
Kohe, kui sa ütled, et äkki ei laseks neid või neid sinna või tänna, on sul silt küljes: sa oled seksist, rassist, homofoob. Nii lihtne see ongi.
Kui juba tuleb see “aga” sisse, siis on vestlus lõppenud.
Mul ei ole midagi nende vastu, aga ärgu ronigu …, eks ole. Sinu sõnavõttudest ja muusikast on aru saada, et oled sada protsenti rassismi, kseno- ja muude vaenulike foobiate vastu. Sa ei karda?
Ei ole mingit põhjust karta.
Meil on üks partei, mis hirmutab inimesi. Konservatiivne rahvaerakond.
Eelmistel valimistel oli see partei noorte seas teemaks. Kui partei sõnum on: ärme levita homopropagandat lasteaedadesse, siis mul tekkis küsimus: kuidas sa sellise asja plakati peale paned? Inimesed lihtsalt naeravad välja su.
See on nii loll lause, et seda ei saa isegi kirja panna.
No täpselt. Twitteris kerkis seepeale küsimus: mis on homopropaganda ja kuidas see levib lasteaedadesse? Selgub, et mõne selle partei liikme meelest on homopropaganda juba see, kui lapsel on kaks samasoolist vanemat. Või et kui lapsed näevad vikerkaarelippudega inimesi, siis see on ohtlik.
See ongi nõukaaegne mõtteviis, et kui midagi on teistmoodi, siis kohe on vale. Nagu hobustel on silmaklapid, et kõrvale ei vaataks – lastele tahetakse samasugused silmaklapid panna, et jumala eest ei vaataks avarama pilguga ringi. Loomulikult lapsi tuleb kaitsta, aga see on teine asi. Kui sa ei näita lapsele tervet maailma, et on erinevaid inimesi, siis mis sinu kui vanema mõte on?
Suletud maailma pooldajad, ütleme nii … surevad millalgi ju ikkagi maha. Aga et järgmised põlvkonnad oleksid avatumad ja lahkemad, tulebki lapsi harida. Samas tundub, et see 50 aastat kinnises diktatuurriigis elamist on siiski ladestunud, me ei ole seda välja saanud.
Nojah, meil on ikka veel neonatsid.
On ka mingi sinine kaardivägi või miski. Noorteühendus oma arust.
Päriselt? Ei usu. (Naerab.) Mõned inimesed fikseerivad end nii ära mingitesse ajaloosündmustesse, et sellest on raske lahti lasta. Palju sõltub kodusest kasvatusest.
Me siin räägime sinuga põlvkondade erinevusest, teisest küljest ma olen rääkinud, et asi pole niivõrd põlvkondade, vaid maailmavaadete konfliktis, sest pole ju nii, et peaks ainult endavanustega suhtlema. See oleks veel üks ism või foobia: ageism. Eile just toimetasin üht Eiki Nestori vestlust, mis siinsamas ajakirjas ilmus, ja ligi 70-aastane inimene, ei ole nagu mingit nõukogude kohvrit järel lohisemas.
Kuna minu manager Neit on Eiki lapselaps, siis ma Eikit tunnen, ta on nii vaba ja kaasaegse mõtlemisega inimene. Aga kui ma räägin kasvõi enda vanavanematega, siis alati mingi maailmavaateline riid tekib. Ikkagi on asi ka nõukaaegses mindset’is.
See on tegelikult nii lihtne ju. Sa lihtsalt ei ole erinevate inimeste vastu. Ei alahinda kedagi, ei ründa kedagi, oled ise, vabalt, ja ei sega kedagi. Kuidas see nii keeruline saab olla?
Mhmh. Nõukaaegse mindset’i osa on, et ollakse harjunud vägivallaga. Olin ühel meeleavaldusel ja keegi seal ütles, et kunagi ikka mässati nii, et mindi kaklema. Siis ma mõtlesin, et neid nõuka-inimesi võib-olla häiribki see, et praegused protestid on rahumeelsed. Mis pointi on protestil kaklema minna? See on ju täiesti vastupidine idee.
Teatud kildkonna protestid on vägivaldsed juba sõnumite poolest, kui on kedagi nukuna või pildil oksa tõmmatud näiteks. Teine asi on see, et Eestis saavad rahumeelsed protestid toimuda, autoritaarsetes riikides muutub vägivaldseks võim. Venemaad ei pea nimetamagi, aga on veel Iraan, Hiina ja muud. Sul endal on rebel veres?
Mhmh. Mul on hea meel, et hakkasin mussi tegema nii varases eas. Mul oli just selline faas, et hiilisin kodust ära, elasin Lasnamäel, parke ümber polnud, istud suvalise maja ees, jood viina, teed džointi, tuled öösel kell kaks koju, ema küsib, kus olid – ah, sõbra juures. Tüüpiline teismelise rebbellion. Aga kui ma hakkasin mussi tegema, siis see kandus sinna üle. Ma olin algul ikka väga vulgaarne ja mul oli täiesti suva. Ma olen hiljem paljud lood ära kustutanud, sest see oli veits liiga hull. Mässumeel on jäänud sisse, aga nüüd on see healoomuline.
Loomulikult. Ma isegi arvan, et kes noorena ei mässa, see hakkab vanana “mässama”, valama netikommentaarides kibestumust välja. Aga sina oled siis siukses kohas, et mingid kreisimad asjad on juba läbi tehtud ja nüüd oled selline mõistlik, teed muusikat edasijõudnutele ja, oled vara täiskasvanuks saanud.
Mhmh.
Selle mhmhiga võikski lõpetada. Aga mul on kaks küsimust veel. Sa oled ilmselt paljudele noortele eeskujuks. Hästi paljud ju võtavad peegli ees juukseharja kätte ja taidlevad, noored tahavad esineda. Sa oled realiseerinud unistused ja oled paljudele eeskujuks, tajud sa seda?
Ei.
Vist ei peagi. Muidu hakkad teistmoodi käituma, kuidagi imelikult, ebaloomulikult.
Tead, kõik inimesed, kes mu muusikat kuulavad, on 25+. Ma ei ole ühtegi noort näinud oma kontsertidel, peale sõprade. Väike õde vaatab võib-olla veits alt üles.
Kas valima võiks minna või?
Muidugi. Eriti noored.
Noored vestlevad sotsiaalmeedias palju poliitikast. Noored tahavad kaasa rääkida. Kõik need otsused, mida teevad mõned kännud – meie ju peame nende otsuste käes elama.
Ja kui need mõtted ja otsused tulevad tugevalt nõukaajast, mida siis noored tegema peavad? See näitabki, kui tähtis on minna valima noortel. Ja et nad oskaksid valida õigeid erakondi, blablabla.
Ei ole blablabla. Mul on kohutavalt hea meel, et noored on nii teadlikud, see annab lootust, et (e)kremlism, tagurlus ja korruptsioon lähevad hauda.
Praegused noored näevad asju läbi. Kui kaua Keskerakond on Tallinnas juhtinud?
Ma ei tea, eluaeg.
Kümme aastat tagasi nad juhtisid veel kindlasti. Siis noored mõtlesid, et noh, Keskerakond, pole midagi hullu, norm. Aga nüüd on inimesed aru saanud, mis tegelikult toimub, ja noored levitavad õiget infot. Poliitikute skandaalid, väärteod levivad ruttu.
Nojaa, asja miinuspool on see, et vaenamine ja idiotism levivad sama ruttu. Tuleb osata vahet teha, ma olen kindel, et noored oskavad, ja aitäh sulle selle intervjuu eest!


Vandeadvokaat Keres rääkis kohtus, kuidas Eesti prokuratuur jänkidele poebKas Eesti kõigi aegade kalleimas kuriteos kahtlustatavad ärimehed peavad istuma nii kaua kongis, kuni valitsus Toompeal otsustab, kas anda nad välja USA-le või mitte?
Kui Eesti soovis Ameerika Ühendriikidelt, et sealne valitsus annaks Eestile välja kunagi Tallinna lennusadama maa-ala ärastanud Aleksander Rotko, ei võtnud Florida osariigis asuva Jacksonville’i kohus teda isegi mitte vahi alla. Seda hoolimata asjaolust, et Eestis oli antud välja Rotko vahistamise määrus, sest ta hoidis kohtupidamisest kõrvale. Florida kohus otsustas, et piisab kautsjoni maksmisest.
Eestlased käituvad aga ameeriklaste palvet saades täiesti teisiti, selgitas siinkandi advokaatide koorekihti kuuluv Paul Keres täna Tallinna kohtumajas. Nimelt soovib riigiprokuratuur, et Kerese kliendiks olev küberärimees Sergei Potapenko peab istuma vangis nii kaua, kuni Eesti valitsus teeb otsuse tema väljaandmise kohta USA kohtule.
Kerese sõnul ei ole USA kohus aga mitte kunagi andnud välja Potapenko vahistamise määrust. Seda ei ole isegi taotletud!
Eestisse saadeti Ameerikast üksnes arrest warrant, mida saab võrrelda sundtoomise määrusega ja mida ei allkirjastanud mitte kohtunik, vaid tema abiline. Vahistamismäärus (detention order) on sootuks teistsugune dokument.
Ameeriklased kahtlustavad Potapenkot ja tema kompanjoni Ivan Turõginit, kes oma tegevusega lendasid loomulikult Äripäeva „Rikaste TOPi“, hiigelsuures küberkuriteos. Selle mahuks pakutakse ligi pool miljardit eurot. Turõginit kaitsev vandeadvokaat Karl Kask ütleb aga, et kahju saajad ja selle maht ei ole sugugi selged.
Sellegipoolest istuvad Potapenko ja Turõgin mullu 20. novembrist vahi all. Riigiprokuratuur taotleb nende vahistamist veel kuni kümneks kuuks (kokku tohib väljaandmise menetlus kesta aasta) ja on oma edus ilmselt nii kindel, sest kohtusse ei saadetud ühtegi krimiuudistest tuntud superstaari, vaid tuntud vandeadvokaatide vastu võitles seekord abiprokurör Mari Vunk. Enesekindlalt esinenud Vunk teatas, et tegemist on väga põhimõttelise vaidlusega ning küberärimeeste vahi all hoidmine on põhjendatud ja vajalik. „Vahistamise otsus on vaieldud ringkonnakohtuni ja ringkonnakohus leidis, et see on põhjendatud,“ selgitas ta.
Tervislike hädade käes vaevlev ja juba teist kuud vangimajas viibib Potapenko ütles, et tema trellide taga hoidmisel ei ole mõtet. „Ma ei kavatse kuhugi sõita ega lennata,“ märkis ta. Ärimees soovib väljaandmise otsuse langetamiseni viibida kodus oma naise ja kahe alaealise lapse juures.
„Inimesi ei tohi niisama vahi alla võtta. Selleks peab olema hea põhjus,“ toonitas Keres. „Milles seisneb põhjus, et Potapenko ei tohi viibida kodus oma lähedaste juures? Ta ei ole andnud oma varasema käitumisega kellelegi alust arvata, et tegemist on isikuga, kes võib pakku minna.“
Keres selgitas, et Potapenko teab juba aastaid, et tema Hashflare’i-nimelise äri suhtes käib kriminaaluurimine ning ta ei ole kuhugi minema putkanud. „Ta on käinud hoopis isiklikult RABis seletusi andmas,“ kiitis advokaat. „Tema ettevõtted on osalenud ka tsiviilvaidlustes ja need võitnud.“
Kerese hinnangul on Hashflare’i juhtum aegunud ehk selle alusel ei tohi Potapenkot Ameerikasse sealse kohtu alla saata. Teine episood, millega ameeriklased teda seostavad, on Polybius Banki ühisrahastamine. Too aga ei olnud suunatud USA kodanikele ehk ei tohiks samuti alluda sealsele jurisdiktsioonile.
Keres soovib, et kohus asendaks ärimehe vahi all hoidmise elektroonilise valve või kautsjoni maksmisega. Ta tõi näite, et maailma ühes suuremas pettuses kahtlustatav küberkuningas, FTXi looja Sam Bankman-Fried anti Bahamalt ameeriklastele välja, kuid viibib kautsjoni vastu vabaduses.
Kohtunik Mairi Heinsalu teeb otsuse Potapenko ja Turõgini vabastamise või vahi alla hoidmise pikendamise kohta homme.
Võitlus nende Ameerikasse väljaandmise asjas aga alles käivitub.


Ukraina sai kätte esmese osa EL-i laenustKIIEV, 17. jaanuar, AFP-BNS – Ukraina sai kätte esimese osa Euroopa Liidu 18 miljardi eurosest laenust, et 2023. aasta üle elada, ütles teisipäeval president Volodõmõr Zelenskõi.
Venemaa kallaletung on Ukraina majanduse laastanud ning riik sõltub majanduse pinnalhoidmiseks Lääne doonorite abist.
"Ukraina sai esimese 3 miljardit eurot uuest 18 miljardi eurosest makrorahandusprogrammist," ütles Zelenskõi Twitteris.
Ta tänas Euroopa Liitu ja Euroopa Komisjoni presidenti Ursula von der Leyenit tugeva toetuse eest.
Finantsstabiilsuse säilitamine on tähtis "ühiseks võiduks agressori üle", sõnas Zelenskõi.
EL hääletas detsembris pärast teravaid vaidlusi liikmesriikide vahel uue majandustoetuse paketi poolt. See näeb ette, et EL annab Kiievile 35-aastase laenu näol iga kuu 1,5 miljardit eurot, intressi maksab EL.
EL-i liikmeks pürgival Ukrainalt oodatakse vastutasuks korruptsioonivastaste ja kohtureformide jätkamist.
Ukraina mõttekoja Euroopa Majandusstrateegia Keskus (Centre for Economic Strategy) andmetel võib kogu Lääne sõjalise ja finantsabi suurus 2023. aastal ulatuda 100 miljardi euroni, sellest üle 40 miljardi läheb relvajõududele.
AFP – Baltic News Service


„Kui tahan, võin su ära ka tappa.“ Kuidas sai Londoni politseinik ligi 20 aastat karistamatult naisi vägistada ja terroriseerida?Arvukates vägistamistes süüdi mõistetud politseiniku David Carricki ebameeldiv ja vägivaldne iseloom oli teada nii emale, naabritele kui sõpradele, kuid isegi politseisse helistamine ei muutnud midagi.
Relvakandmisõigusega politseiniku David Carricki endine elukaaslane rääkis Guardianile, kuidas mees teda vägistas, kägistas ja ähvardas. „Võin su tappa, ilma et sellest tõendeid jääks,“ olevat politseinik naise väitel talle öelnud.
Väidetavalt kasutas 48-aastane Carrick oma ametikohta naise hirmutamiseks ja kontrollimiseks. Ta aheldas naise politseilt saadud käeraudadesse ja kiitles, et on võimas mees, kes kaitseb peaministrit. Et naine suhet ei katkestaks, ähvardas ta tema autosse narkootikume paigutada, märkides: „Kumba meist nad usuvad?“
Praeguseks on Carrick end süüdi tunnistanud 49 kuriteos 12 naise vastu. Juriidilistel põhjustel anonüümseks jäänud naistunnistaja rääkis Guardianile aasta aega kestnud vägivallast. Naine kuulati üle ka Hertfordshire´ kohalikus politseis, ent ta otsustas ametlikku kaebust mitte sisse anda, kuna ei tahtnud kannatusi kohtus uuesti läbi elada. Samal ajal rääkis Carricki ema Guardianile, et teismelisepõlves esitati poja vastu nii tõsine kaebus, et ema esitas selle kohta teate.
Endisest elukaaslasest naine kohtus tollal julgestuspolitseis teeninud Carrickuga Tinderis. Esialgu jättis mees võluva mulje. „Alguses oli ta väga kena mees,“ rääkis naine. „Ta oli väga jutukas, väga viisakas. Arvasin, et olen leidnud õige inimese.“
Paar käis romantilistel jalutuskäikudel ning välismaareisidel ja unistas ühise maja ostmisest. „Aga siis hakkas ta mind teiste ees avalikult mõnitama,“ meenutas naine. „Ta tahtis, et ma tunneks end kohutava inimesena.“
Väidetavalt muutus Carrick ajaga veelgi kontrollivamaks, üritas võtta kontrolli naise rahaasjade üle ja katkestada tema sidemeid perega. „Ta tegi seda meeldival moel, rääkides, et mu pere on suureks kasvanud ja neil tuleb lasta oma elu elada,“ rääkis naine. Lisaks paigutas mees salaja tema iPhone´i jälgimisäpi Find My Friends ja jälgis ka tema internetikasutust. Kui naine öösel sotsiaalmeedias käis, nõudis mees, et ta telefoni kasutamise lõpetaks.
„Ta ütles sageli: kellele sa kuulud? Sa kuulud mulle,“ rääkis naine. „Ta ütles väga, väga mitu korda: sa pead minu sõna kuulama. Sinu asi on mind teenida.“ Naise sõnul oli Carrick seksisõltlane ja alkohoolik, kes alustas joomist kell 7 hommikul pärast parlamendisaadikute turvamisel veedetud öövahetusest tulemist. Tema Hertfordshire´s Stevenage´i linnakeses asuv kodu oli naise sõnul pornot täis ning tal tekkis maniakaalne huvi vägivaldse seksi vastu. Naise sõnul saatis mees talle sageli töö ajal pornovideosid ja kui naine ütles, et need teda ei huvita, laekus vastuseks kurva näoga emotikon.
„Seks muutus väga vägivaldseks,“ ütles naine. „Ta tahtis, et ma käituksin prostituudina, aga ma ei tahtnud selliseid asju teha. Need olid veidrad, hullumeelsed asjad, ma ei aksepteerinud seda ja siis algasid tülid.“
Naise keeldumise peale muutus Carrick tema sõnul vägivaldseks, viskas ta voodist välja ja kägistas teda. Naine meenutab puhkusel saadud traumeerivat kogemust, kui mees üritas sundida teda mehe uriini jooma. „Meil oli seetõttu väga ränk tüli,“ ütles naine pisaratega võideldes. „Ükskord õnnestus tal sundida mind seda tegema. Olime koos duši all. Ütled ei, aga ta sunnib sind. Ta sunnib sind. Tahad sellest olukorrast pääseda, aga ei saa. See on õudne.“
Naine süüdistab Carrickut rohkem kui ühes vägistamises. „Ütlesin ei ja ärkasin üles selle peale, et ta oli minu peal,“ meenutas ta. „Ta ei ole normaalne inimene, aga mind nimetas ta frigiidseks.“
Carrick kasutas naise peal ka politseist saadud käeraudu. Vahel ühendas ta naise randmed pahkluudega, muutes ta liikumatuks. Naise sõnul jättis mees ta ükskord tundide kaupa käeraudadesse, väites, et on võtme kaotanud. „Hakkasin nutma ja ütlesin, et helistan oma perele ja tema ütles, et peab minema Londoni kesklinnas asuvasse baasi võtme järele.“
Carrick vabandas korduvalt oma käitumise pärast, ent süüdistas selles naist. „Ma ei teadnud, kuidas sellest olukorrast välja pääseda,“ ütles naine. „Ta on vägivaldne, ta teeb halbu asju ja ütleb samal ajal: anna andeks, aga sa sundisid mind selleks. Mul võttis mõnda aega, mõistmaks, et olen vägivaldses suhtes.“
Kui naine üritas suhet katkestada, olevat Carrick kasutanud oma ametikohta tema hirmutamiseks. „Ta ütles mulle: mina tegelen peaministri valvamisega, nii et parem käitu korralikult, ma olen võimas mees, vaata, mis tööd ma teen,“ rääkis naine. „Ükskord ütles ta mulle: ma võin su tappa, võin su tappa ühtegi tõendit jätmata, kuna töötan politseis.“
Naise sõnul lõpetas ta suhte aasta hiljem pärast seda, kui Carrick oli ta käed raudu pannud ja siis keset ööd alasti ukse taha visanud. Siis üritas Carrick naise sõnul väljapressimist kasutada, et naine temaga jääks. „Ta ütles mulle: panen su autosse narkootikume ja helistan politseisse, kumba nad usuvad?“ meenutas naine. Sellegipoolest lubas naine ise politsei poole pöörduda ja lõpuks jättis Carrick tema ahistamise.
„Ta pani mind tundma väga väikesena,“ ütles naine. „Süüdistan iseennast. Miks ma lasksin tal seda teha? Miks ma lasksin tal endaga niimoodi rääkida? Oleksin pidanud minema otse politseisse, aga mõtlesin, et mis saab siis, kui ta viib oma sõnad ellu ja tapab mu?“
Hertfordshire´ politseinikud kuulasid naise juurdluse käigus üle, ent ohvri sõnul hakkasid teda jälitama paanikahood, mistõttu ta otsustas ametlikku kaebust mitte esitada. Samuti kartis ta, et Carrickut ei oota pikk vangistust ning hiljem võib too kätte maksta.
Naise jutul on rabavad sarnasused teiste naiste ütlustega, kelle vastu 17 aasta vältel sooritatud kuritegusid on Carrick tunnistanud. Hertfordshire´ politsei kinnitas, et on allika üle kuulanud ning tolle otsus oli juhtumis kannatanuna mitte osaleda.
Pressikohtumisel tõdes piirkonna raskete kuritegude üksuse peainspektor Iain Moor, et ohvreid võib olla rohkem. „Kõigile jõupingutustele vaatamata võib olla veelgi rohkem inimesi, kes on Carricku ohvriks langenud ja pole endast veel teada andnud,“ ütles politseinik.
Carrick sündis 1975. aasta jaanuaris Salisburys suurtükiväe veterani ja koristaja peres. Tema vanemad abiellusid 1974. aastal ja elasid alguses Bulfordi sõjaväebaasis, kolides pärast Carricku noorema õe sündi Amesbury lähedal asuvasse Durringtoni külla.
Carrick õppis Durringtoni üldhariduskoolis, kus teda tunti võitluskunstide harrastamise ja rulasõidu poolest. Tal on must vöö taekwondos. Tema vanemad lahutasid, kui ta oli teismeline. Tema ema Jean alustas suhet teise mehega, kes kolis perekonnaga kokku. Paaril sündisid poeg ja tütar, kes on praegu vastavalt 32- ja 29-aastased.
Jean ütles Guardianile, et Carrickule meeldisid pere ühised reisid Hispaaniasse ja vahetusõpilasena Prantsusmaal käimine. Ema sõnul oli poeg üles kasvades „pigem normaalne“, sai koolis hästi hakkama ja käis paljude tüdrukutega. „Kui ta Durringtonis elas, tõi ta neid koju,“ rääkis ema. „Neid oli nii palju, et ma ei vaevunud lõpuks enam nende kohta pärima. Ta vahetas neid üsna sageli.“
Jeani sõnul tõstatati poja vastu teismelisena aga nii tõsine süüdistus, et ema pöördus murega spetsialistide poole. „Pärast seda ta muutus,“ ütles Jean. „Ta hoidis omaette ja perest eemale. Sel ajal sündis mul kaks nooremat last. Ma sain sellest teada vaid hiljuti, aga mu noorem poeg on mulle öelnud, et ta on kohutav inimene ja armastas teda jalaga põlveõndlasse peksta.“
Pärast kodust lahkumist töötas Carrick kohalikus Co-opi supermarketis ja liitus siis 19-aastasena armeega. Jeani sõnul käis ta 1996. aastal välismissioonidel Küprosel ja Falklandi saartel. Londoni politsei sõnul teenis Carrick aastail 1996-97 kuninglikus logistikakorpuses. „Ta tahtis alati armeega liituda,“ märkis Jean. „Arvan, et ta tahtis reisida. Võimalik, et põhjus oli ka soovis relva kanda.“
2001. aastal ühines Carrick Londoni metropolipiirkonna politseiga, töötades 2005. aastal Mertoni eeslinnas ja seejärel Barneti eeslinnas. 2009. aastal edutati ta parlamendi, valitsuse ja diplomaatide kaitsmisega tegelevasse julgeolekupolitseisse. Jeani sõnul katkestas poeg temaga 15 aasta eest igasuguse kontakti. „Ta ei sallinud minu teisi lapis,“ ütles ema. „Võib-olla oli see armukadedus või ta süüdistas mind minu abielu purunemises.“
Viimast kohtumist meenutades ütles Jean, et Carrick viis ta hommikust sööma ja ärritus, kui kuulis oma poolvenda ema telefoni teel tüütamas. „Ta võttis mul telefoni ja hakkas mu poja peale karjuma,“ meenutas Jean. „Ta ütles: mina olen härra võmm, ma olen politseinik, nii et minuga ei kepita. Pärast seda ta tormas minema ja ma ei näinud teda enam kunagi.“
Ema sõnul mõjuvad avaldatud süüdistused ahastamapanevalt. „Ta on endiselt minu poiss, endiselt minu poeg,“ ütles Jean. „Ma ei tea, miks ta seda tegi. Tal oli kõik hästi ja nüüd kaotas ta kõik. Ta kaotab nii palju, politseikoha, kõik.“
„Kõige hullem on see, et tal oli politseiniku autoriteet ja ta kuritarvitas seda,“ ütles 18 aastat Jeani elukaaslane olnud 67-aastane Ernest Steele.
Carricku kunagine lapsepõlvesõber tunnistas, et läks mehega tülli, kuna too kasutas oma ametikohta inimeste ähvardamiseks ja kohtles naisi halvasti. „Kui olime nooremad, arvasin, et tegu on laheda tüübiga,“ kommenteeris 47-aastane koolivend. „Ta meeldis paljudele. Ta oli selline kutt, kes sai kõigega hästi hakkama – minu meelest olid tal head hinded ja ta oli väga sportlik. Ta oli naiste seas populaarne, ta oli heas vormis ja hea välimusega.“
Mehed uuendasid suhtlust 2008. aastal. Carrick soetas endale Stevenage´is 160 000 naela maksnud maja, kus ta pidas koduloomana kaht madu. „Üsna ruttu hakkasin nägema ebameeldivaid asju,“ ütles anonüümseks jääda sooviv koolivend. „Ta jõi palju ja oli kontrolli alt väljas. Ta võis käituda üsna vastikult. Ta kasutas enda ametikohta ja võimu enda tahtmise saamiseks. Ta alustas tülisid ja teatas siis, et töötab politseis ja kasutas oma võimu pisut rohkem, kui oleks tohtinud. Ütlesin talle, et kuule Dave, sa ei tohi niimoodi teha, sa oled politseinik.“ Koolivenna sõnul nägi ta vähemalt kolm korda Carrickut oma töötõendiga vehkivat, et endaga tülli läinud inimesi hirmutada.
Sõbrale ütles Carrick, et liitus politseiüksusega sellepärast, et igatses relva ja tahtis saada „natuke autoriteeti“. Sõbra sõnul häiris teda ka see, kuidas Carrick naistega käitus. „Nägin rohkem kui korra, et ta kohtles naisi rämpsuna,“ ütles koolivend. „Ta on võimumaniakk. Talle meeldib juua ja minu meelest ei austa ta naisi üldse. Nad on tema jaoks tühi koht.“
Mehe sõnul lõpetas ta Carrickuga suhtlemise, kui too tema tollasele abikaasale külge hakkas lööma. „Ta proovis õnne minu eksnaisega, mis mind ei üllatunud,“ ütles koolivend. „Kui teada sain, milles teda süüdistati, ei üllatanud see mind üldse. Ta on ohtlik inimene. Teadsin, et kui ta tahab, võib ta kellelegi tõsiselt liiga teha. Ta oli selleks võimeline juba kooli ajal. Nägin teda koolis korra kaklemas ja vastasel ei olnud mingit šanssi.“
Carricku vägivaldset poolt nägid ka tema naabrid. Üks Stevenage´i elanik ütles anonüümsust paludes, et nägi 2019. septembris Carrickut üht naist kägistamas, kuni teine naaber politsei kutsus. „Eesuks oli pärani lahti, mees oli ilma riieteta ja hoidis naist kõrist,“ meenutas naaber. „Naine oli hüsteerias ja kogu tänav kuulis. Naine üritas põgeneda.“
Hertfordshire´ politsei kinnitas, et käis juhtunu tõttu kohal, ent edasisi samme ei järgnenud, kuna ükski pool ei soovinud kaebust esitada. Naabri sõnul võis Carrickut alati näha erinevate naise seltskonnas. „Aga kui nad koos väljas käisid, oli alati mulje, et nad üritavad temast eemale pääseda,“ meenutas naaber.
Endse sõbra sõnul on šokeeriv, et võimupositsioonil olev mees sai ligi 20 aastat kuritegusid sooritada. „Ma ei saa aru, kuidas see kõik politseile märkamatuks jäi,“ ütles ta. „Mul oli kombeks Dave´ilt küsida, kuidas on võimalik, et ta sai politseinikuks ja jõudis nii kaugele ning käitub ikkagi nii nagu ta käitub. Ja tema lihtsalt naeratas.“
© Guardian News & Media 2023