Autokraatia kehtestamine Eestis on võimalikAbsoluutne võim korrumpeerib absoluutselt. Jõudude vahekord parlamendis viitab võimalusele, et Riigikogu lakkab töötamast ja Eestit ootab ees parlamentarismi kriis, kirjutab endine diplomaat ja praegune Riigikogu liige Ants Frosch (EKRE).Tõdemus, et «võim korrumpeerub ja absoluutne võim korrumpeerub absoluutselt» kuulub Lord Actonile, 19. sajandi Briti ajaloolasele. Lord Acton uskus, et moraalsed standardid peavad olema samad eranditult kõigile. Liberaalses demokraatias pole midagi ketserlikumat kui võimulolija lähtumine kõikelubatavusest.
Täna oleme tunnistajaks mitte ainult Kaja Kallase kahepalgelise käitumise tõttu lahvatanud poliitilisele kriisile, mis õõnestab parlamentarismi aluseid, vaid hullemgi veel, loodud on halvaendeline potentsiaal autokraatia kehtestamiseks Eestis. Riigikogu (komisjonide) kutsete eiramine peaministri ja tema abikaasa äripartnerite poolt demonstreerib meie parlamentaarse riigikorra põhimõttelist kõrvaleheitmist valitsusjuhi ja teda toetava kliki poolt.
See käitumine on oma olemuselt jõhker kallaletung põhiseaduslikule korrale – võimude lahususe aluseks olev valitsuse aruandekohustus seadusandja ees on demonstratiivselt visatud prügikasti. Lähiajaloos on Eestit juhitud hunta loogika alusel üsna hiljuti – 2022. aasta suvel Kaja Kallase poolt, peale Keskerakonnale hundipassi andmist, kui Reformierakond seadusvastaselt ainuvalitses.
Nüüd oleme jõudnud täiesti uute rajajooneni – avalikkuse toetuseta, rahva usalduse ja reaalsustaju kaotanud peaminister on end tõstnud kõigist kõrgemale. Ta arvab, et manipulatsioonidega saavutatud valimistulemus garanteerib tema toolilpüsimise. Selle asemel, et rahva ees vabandada ja tagasi astuda, on ta läbi huulte pressinud vabanduse «nende ees, keda see riivas».
Moraalsete standardite kõrvaleheitmine isikliku sõpruse ja usalduse alusel ei kuulu Euroopa väärtusruumi.
Väide, et välismeedias pole Kallase skandaalil kõrget lendu, on asjakohatu. Esiteks pole Kaja Kallas ja paraku ka mitte Eesti maailma naba ning teiseks ei ole õhtumaades kombeks oma nina teiste asjadesse liiga sügavale toppida. On äärmiselt indikatiivne, et ainus kõrge positsiooniga isik, kes avalikult sekkus ja vaatamata kahetsusväärsele olukorrale, nagu ta möönis, Kallasele isiklikku toetust avaldas, oli Ukraina Presidendi nõunik Podoljak. Aastakümneid sügavalt korruptsiooni küüsis ja täna Venemaa agressionisõjas vaevleva riigi esindaja avab oma seisukohavõtuga tahtmatult selle veelahkme, millele viitas Lord Acton.
Moraalsete standardite kõrvaleheitmine isikliku sõpruse ja usalduse alusel ei kuulu Euroopa väärtusruumi. Eesti toetus Ukrainale ei sõltu Kaja Kallase isikust, see on tänasest julgeolekuolukorrast tingitud paratamatus ja selle mõistmine ei tohiks ka Kiievis üle jõu käia. See, et oma toetusavaldusega Eestit bütsantslikku «käsi peseb kätt» maailma tagasi tiritakse, ei pruukinud Podoljak aduda, seda avaldust kui indulgentsi esile tõstev Hanno Pevkur aga küll.
Eestit tabanud poliitilises kriisis on õpetlik vaadelda Briti valitsusjuhi Boris Johnsoni tagasiastumiseni viinud juhtumit. Tegemist ei olnud «pauguga tagasiastumisega», kogu lugu vindus aastaid ja selle märksõnaks oli usalduse kaotus, mille tõi kaasa ühiskonnas omaks võetud moraalsete standardite painutamine enda kasuks.
Valetamine COVIDi piirangute ajal Downing street 10’s toimunud kokteilipidude varjamiseks ning sobimatu käitumisega isiku määramine konservatiivide parlamendifraktsiooni asejuhiks (kupjaks) ja vale, et ta ei olnud ahistamistest informeeritud, tõid kaasa ülitugeva isikliku mandaadiga peaministri maine hävimise ja tema enda valitsuse ministrite massilise lahkumise. Meile võib tunduda, et Johnson astus tagasi tühiste jamade pärast, kuid põhiline on sama, mis tänases Kallase skandaalis – usalduse ja maine kaotus. Foon on Stenbocki majas aga hoopis kurjakuulutavam kui Briti peaministri residentsis – vallutussõda pidava Venemaaga peetava äri rahastamine ja sellest kasu saamine.
Millised üllatused on käimasolevas kriisis veel varjul, sõltub paljuski sellest, kuidas ja kelle poolt anti esialgne info ERRile Kaja Kallase ja Stark’i Venemaa seoste kohta. Laias laastus on kaks nö kodumaist varianti. Esiteks «vilepuhuja» pädevatest ametkondadest – kaudselt viitab sellele võimalusele Kapo pressiesindaja seisukohavõtt, et tegu on JOKK olukorraga ja moraalsete hinnangute andmine pole nende pädevuses.
Teiseks on ettevõtjad, kes Kallase valitsuse suunisel oma Venemaa ärid kokku pakkisid ja miljonitesse ulatuvad kahjud sisse võtsid, ülimalt häiritud peaministri kahepalgelisusest. Paraku eksisteerib ka kolmas võimalus, et Kaja Kallase nõrga koha kasutasid Eesti kahjustamiseks ära Vene eriteenistused – nende jaoks on Kallase perekonna amoraalne äriskeem lausa detailides peo peal.
Riigikogu tasalülitamine, mis kevad-suvel usaldushääletustega algas, oli kõigest eelmäng käimasolevale kruvide kinnikeeramisele. Parlamendikomisjonide ignoreerimine ei ole ainult aja võitmiseks ja skandaali jahutamiseks, see on indikatsioon edaspidi järgnevast. Reformierakond annab oma viimaste käikudega märku, et võimalus tsiviliseeritud lahenduseks puudub – jõudude vahekord parlamendis viitab võimalusele, et Riigikogu lakkab töötamast ja Eestit ootab ees parlamentarismi kriis.
Arvestades keerukat julgeolekuolukorda ja meie naabruses käivat sõda, on Kaja Kallase isiklik ambitsioon Eesti Vabariigi peaministrina jätkata ohtlik. See õõnestab riiki ja võtab võimult legitiimsuse.


Palagan, kuhu tulnuks minnaKaja Kallas ning tema abikaasa äritegevusega seotud skandaali puutuvad ettevõtjad pidanuks riigikogu erikomisjoni istungile kohale minema ja vastikud küsimused vastu võtma… eeldusel, et neil tõesti midagi varjata pole, kirjutab Äripäev juhtkirjas.
Riigikogu erikomisjonide palju tähelepanu pälvinud istungil, täpsemalt – tõmmakem nüüd kopsud õhku täis – riigikogu riigieelarve kontrolli erikomisjoni ja korruptsioonivastase erikomisjoni ühisel erakorralisel avalikul istungil kõlasid n-ö mõlemalt poolt lauda korduvalt remargid stiilis, et kõik saavad ju aru, mis tegelikult toimub. Et räägime asjadest nii, nagu need on.


Presidendi kõrval ootaks ka õiguskantsleri sõnavõttu Kallase arrogantsuse suunalTegemist on demokraatia summutamisega, parlamendi viimisega vaikivasse olekusse, hindab Henn Põlluaas (EKRE) peaministri ja teda toetavate valitsusliikmete praegust tegevust.Peaminister Kaja Kallas ei ole suvatsenud anda rahuldavaid vastuseid üles kerkinud teravatele küsimustele tema abikaasa jätkuva Venemaa äri ja ka tema enda osaluse kohta selles, mis kahjustab sügavalt Eesti riigi mainet ja tõsiseltvõetavust teiste riikide silmis. Oleme kuulnud vaid vassimist, aga ka otseseid, teineteisele vastukäivaid valesid ja väiteid, justkui temasse see asi ei puutuvatki. Nüüd otsustas ta ignoreerida kutset Riigikogu riigieelarve kontrolli erikomisjoni ja korruptsioonivastase erikomisjoni ühisistungile, et vastata riigikogu saadikute küsimustele.

Enneolematu arrogants

Tegemist on enneolematu arrogantsiga, millega Kallas püüab paika panna ja näidata enda üleolekut Riigikogust. Kallas ei hooli sellest, et Eesti on parlamentaarne riik, kus valitsus allub parlamendile, mitte vastupidi ning peaminister on aruandekohustuslik parlamendi ees. Kahetsusväärselt ei ole see sugugi esimene kord, kui ta keeldub järgimast Riigikogu komisjoni kutset. Kallas keeldus tulemast ka riigieelarve kontrolli erikomisjoni istungile, et arutada presidendi kantselei rahastamise küsimusi. See on pretsedenditu.
Riigikogu kodu- ja töökorra seaduse paragrahv 22 sätestab, et parlamendi komisjon võib nõuda valitsuselt oma tööks vajalikke andmeid ning nõuda ministri, sealhulgas peaministri, osalemist komisjoni istungil valitsusliikme võimkonda kuuluvate küsimuste kohta teabe saamiseks. Kutsutu on kohustatud ilmuma, andma selgitusi ja vastama küsimustele. Kohustatud!
Tuleb välja, et väljavalitutele seadus ei loe. Kallase ja tema valitsuse poolt on ka varem korduvalt esitatud väljakutse nii parlamentarismile kui ka demokraatlikule riigikorrale. Meenutagem kasvõi ülemöödunud aastat, kui Reformierakond pani sule sappa enda koalitsioonipartnerile ja valitses põhiseadusevastaselt ainuerakonnana riiki. Või siis tänavu kevadist jõhkrat Riigikogust ülesõitmist kui usaldushääletusega suruti läbi terve pakett järgmisel aastal jõustuvaid erinevaid maksutõuse. Erinevatest demokraatiat, kodanikuvabadusi ja sõnavabadust murendavatest eelnõudest ma ei hakka rääkimagi.
On väga positiivne, et president Karis reageeris kriitiliselt Kallase voluntaristlikule keeldumisele ning rõhutas, et valitsuspoliitikute töö on vastata küsimustele riigikogu komisjoni ees, kui need kerkivad. Ja teha seda ka, sõltumata sellest, kas komisjoni juhib opositsiooni või koalitsiooni esindaja. President rõhutas, et valikud, mis selles olukorras jätavad riigikogu kõrvale, loovad tuleviku jaoks pretsedendi ja kujundavad Eesti demokraatia mainet.
Paraku ei läinud president jällegi lõpuni ning ei hoiatanud peaministrit tõsiste tagajärgede eest kui ta jätkab riigikogu ignoreerimist ja ei nõudnud otsesõnu Kallase minekut komisjoni ette. Ta ei rõhutanud, et tegemist on äärmiselt tõsise põhiseadusliku kriisiga. Karis leidis vaid, et selles kui tõsiseks Kallas tõusetunud probleemi peab ning milline on Eesti riigile õige lahendus, omavad olulist rolli ka valitsuskoalitsiooni erakonnad – Reformierakond, Eesti 200 ja sotsiaaldemokraadid.

Demokraatia lämbub

Tundub, et tema lootus koalitsiooni heale tahtele probleem sisuliselt ja tegelikult lahendada, ei vastata. Nagu me aga oleme juba kuulnud, ei näe Reformierakond oma esimehe kahepalgelisuses, topeltmoraalis, valetamises ja parlamendi ignoreerimises vähimatki küsitavust. Neile olevat Kallas andnud ammendavad vastused. Ka nende koalitsioonipartnerid sotsid (Ossinovski) ja kahesajalased (Hussar) on öelnud, et ei näe põhjust valitsuse lagunemiseks. Seega mingit probleemi justkui polegi – Kallase sõnu kasutades, on tegemist vaid «šaakalite» alatu rünnakuga tema vastu. Tema «moraalne kompass» on paigas ja tagasi ta ei kavatse astuda.
Nüüd on siis ka Kallase abikaasa osalusel Eesti-Venemaa äriga tegelenud Stark Logistics temast eeskuju võtnud ja teatanud, et lükkab kutse tagasi ning ei kavatsegi riigikogu komisjonide istungitest osa võtta. See on ennekuulmatu.
Tundub, et peaminister ja teda ümbritsevad isikud on täielikult kaotanud reaalsustaju ning pretendeerivad enda ülimuslikkusele, ilmeksimatusele ja puutumatusele ning kavatsevad võimust iga hinna eest kinni hoida. Valitsus, ehk täidesaatev võim peab alluma parlamendile. See, mis toimub, peab olema täielikult välistatud. Tagajärg on märksa hullem kui lihtsalt tuleviku jaoks pretsedendi loomine ja Eesti demokraatia maine kujundamine, nagu president kirjeldas. Tegemist on demokraatia summutamisega, parlamendi viimisega vaikivasse olekusse ja valitsuse ainuvõimu kehtestamisega ehk teisisõnu diktatuuriga. See ei tule kõne allagi!
Ootan õiguskantslerilt selget seisukohavõttu ja presidendilt veelgi karmimat reageerimist. Kaja Kallas peab koheselt tagasi astuma! Kui seda ei juhtu, ootab ühiskonna valdav enamus peaministri umbusaldamisele ka tema koalitsioonipartnerite allkirju. Oma usalduskrediidi maha mänginud Kaja Kallas peaministrina enam jätkata ei saa.


Peep Leppik: ühe kooli ja inimeste saatusest Lõuna-Eestis50 aasta eest, augustis 1973 oli Helme alevikus palju sagimist-elevust, sest uus õppeaasta pidi siin algama teisiti – maakutsekool muudeti kutsekeskkooliks. Mehhanisaatori kutsele lisaks tuli õpilastel omandada ka üldkeskharidus. Meist sai toona Eesti esimene kutsekeskkool maal, sest linnades oli neid juba mitu.
Nõukogude haridussüsteemis oli see üsna nupukas lahendus, sest just neil aastatel toimus Liidus üleminek keskharidusele. Helmes algas see nelja õpperühma (klassi) vastuvõtuga, kokku 120 õpilast. See jätkus ka järgmistel aastatel, hiljem kasvas isegi 5-7 õpperühma vastu võtmiseni. Õppima võeti 8-klassilise kooli lõpetanuid, kellest enamus noormehed, ühte rühma kogunesid ka tütarlapsi. Ja õpilaste enamus pärines Lõuna-Eestist – Kihnust Võrumaani (nii kujunesid hiljem Võru-, Põlva-, Valga- ja Viljandimaa õpperühmad). Kutseõppe algus siin ulatus esimese vabariigi aega – põllu- ja kodumajanduse koolid, kuid alanud pööre oli siiski põhimõtteline. Muutus ka kooli pedagoogiline pere.
Nemad rajasid tugeva aluse…
Tootmisõpetuse meistritele ja erialade õpetajatele lisandusid üldainete õpetajad. Direktor Albert Tali (teeneline õpetaja) oli juba aastaid Helmes töötanud, ka tema asetäitja kasvatustöö alal Endel Sildoja. Kuid õppetootmistöö ala asetäitja Juhan Ilisson alustas nüüd. Meiegi pere tuli Helmesse augustis 1973. Peapõhjus – soov töötada maal, olime ju kalli Reedaga (kellest sai saksa- ja inglise keele õpetaja) maalt pärit. Asudes Helmes tööle üldainete õppealajuhatajana, olin igapäevaselt kontaktis EPA lõpetanud Juhan Ilissoniga ja meil olid ka sarnased tööpõhimõtted – temagi oli õpetajana töötanud.
Kutsekeskkooli 1.lennu meistritest askeldab siiani Elmar Uprus. Leo Lepikov lahkus Toonelasse tänavu kevadel; temalt on pärit koolimaja ees mälestuskivi. Meistrid Harry Lemberg ja Raimond Hallik on aastaid Toonelas. Kuid Laine Vettik, kes tuli 1973 matemaatikaõpetajaks ja sai ühe rühma hooldusõpetajaks, on tänaseni loov. Üldainete õpetajatena asusid siis tööle juba varem Helmes töötanud Valli Aller, Liidi Pajumägi, Kalju Kirsimäe ja Helgi Lepikov; needki toredad inimesed on Toonelas. Aada Puudersell peab õnneks vastu… Eriala õpetajad sellest ajast on enamuses Toonela teedel, olgu Vello Mehide, Evald Arnek, Heldur Jaakson, Rein Rosenberg, Ain Eichenbaum, Meinhard Torm, Ants Peedisson (töötas vanemmeister), Enno-Lembit  Kiidli jt. Neistki oli palju suurepäraseid pedagooge; nagu ka arvukate tootmisõpetuse meistrite hulgas…
Toetusime just pedagoogilistele põhimõtetele
Asusime Juhan Ilissoniga kollektiivi toel looma pedagoogiliselt nõudlikku töö õhkkonda. Kuna õppetöö toimus erinevates majades, siis töötas Juhan välja õppetööst osavõtu kontrollisüsteemi – puudumine tundidest tuli välistada ja aeg klassis-laboris ei olnud raiskamiseks. Väga tähtis oli side kodude ja toonaste majanditega (paljud õpilased olid majandite stipendiaadid). Nii sündis üllatus – Tallinnas pandi tähele (eriti Elmar Alas kutsehariduskomiteest), et Helmes pole praktiliselt õpilaste väljalangevust – esimestel lendudel 1-2 õpilast kursuse (120 õpilase) kohta kolme aasta jooksul. Saime nõukoguliku (siiski sisu kajastavad) nime – näidis- ja tugikool… Õpilaste tänu on tulnud alles aastakümneid hiljem – „tänu Helmele sai minust inimene-spetsialist…“.
Miks tänapäeval langevad kutse- ja ülikoolideski juba 1.kursuselt välja ligi pooled õpilastest? Ja kuulates tänaseid „kasvatusteadlasi“, selgub ka, miks on õpilaste arukus (intelligentsus – IQ) nüüd languses ja elus palju stressi. Kooliellu ei sobivat pingutused – lapsel-alaealisel ei tohtivat ollagi raskusi-!? Toona oli õnneks (!) raskusi ja palju tööd. Tuli ka asuda rajama üldainete kabinette. Lõime kabinettidele ühtse kujunduse – fotosuurendused ja mõtteterad ainele sobivalt. Abiks oli muusikamehena tuntud Sven Malm. Ideid saime ka Lätist Võnnu lähedalt asuvast sama tüüpi Janmuiža koolist, eriti tehnovahendite paigaldamisel. Uus direktor Toivo Põldma sai tuge õppemajandi tähtsuse ideele kutse omandamisel – algas majandi laiendamine.
Pärast tehnovahendite paigutamist kabinettidesse kerkis küsimus, kui mõttekas see kõik on (eraldi võiks siin rääkida Kalle-Valmo Pütsepast keemia kabineti rajamisel. Temalt ka traktor kooli ees). 1981 alustasingi õpetavat eksperimenti, mis lõppes väitekirja kaitsmisega 1990. Vahepeal laienes kool ja juurde tuli uusi inimesi, kellest suudan meenutada mõistagi üldainete õpetajaid – Edu Mumm, Vaike Eiche (Jäär), Ülo-Rein Kaarna, Lia Kõressaar (Joamets), Riina Anderson (Aller), Leia Podiradt, Viiu Männik (Umal), Tiina Õunpuu, Riina Randmaa, Mare Kekkonen, Tõnu Tiirats, Luule Rikkand, Tiiu Madal, Valdeko Parkja, Aili Leesaar (Kiidli), Irene Undrus, Ulvi Riitsalu, Riina Virks, Reet Saarep, jt. Isegi lahkujaid on meenutatud, et siit saadi tugev alus pedagoogiliseks tööks mujal…
Kogu elu alevikus oli seotud kooliga
Aja jooksul oli ehitatud viis ühiselamut, kus teismeliste noortega väga keerulist kasvatustööd tehti. Oli kooli söökla. Pered töötasid kooli ja Helme heaks – mitu Tamme, Raidved, Kaldmad, Tapferid, Hallikud, Saared, Reilendid, Koljud, Rahnud, Eichenbaumid, Kõressaared, Laasid, Sooverid, Oravad, Kondikesed, Kitsed ja teised töötasid laborites-töökodades, garaažides, põldudel-aedades, farmis  jne. Laine  Reimund oli raamatukogus, meditsiinilist abi andsid Malve Mehide, hiljem Tiiu Kikas, Asta Aija juhatas lasteaeda. Emakeeleõpetajate toel toimusid 1980-ndatel emakeelepäevad (külas Hando Runnel, Ed. Vääri, Herta Laipaik jt,). Õpilaste teatrikülastused ja Tartu Kunstimuuseumi eesti kunsti alalised näitused ning grupiõhtud olid kasvatuslikud, töötas õpilaste kunstiring, istutati puid ja tegeleti heakorraga (mida nüüd asendab vaid rohu niitmine) …
Juba 1989 kevadel lõime koolis Valgamaa ühe esimesed Rahvarinde tugirühma. Avati uusi erialasid (talumajandus, ettevõtlus, kokandus, aiandus, puidutöö jne). ning keskharidusega ja erivajadustega õpilastega rühmad. Üks tütarlaps lõpetas meil kutsekeskkooli ka kuldmedaliga. Tekkis tunne, et kõik on võimalik, siiski teisiti, kui nn nõuka-ajal. Tuli ka alluvus haridusministeeriumile, kuhu 1993-st a-st „kogunes“ inimesi, kes ise ei tundnud pedagoogilist tööd ega kooli. Ahviti vaid vabameelseid (moodsaid) „meetodeid“ mujalt maailmast, mis tänaseks on viinud alla kogu Eesti kooli. Helmeski algas (siis veel heas mõttes) välissuhtlus. Esmalt Kesk-Soomes asuva Suonenjoe põllutöökooliga, peagi ka Rootsi-Norra koolidega. Hariv oli DEVS-projektis osalemine 1993-95. Seda juhtinud taanlased väitsid lõpuks, et just neil oli meilt õppida, aga kes seda nüüd usub! Koolikauge „uuendusena“ (vähem pedagoogikat, rohkem bürokraate!) kaotati üsna pea õppealajuhataja töökoht, millest mulle teatati alles 2. septembril (!).
Korruptiivne otsus – kaotame Helmes kooli!
1997 lahkus direktor Toivo Põldma Helme vallavanemaks, tema kohusetäitjaks sai asjatundlik Tarmo Tamm Helmest. Ei teadnud tema ega keegi meil, et kooli kõige keerulisemad aastad on kohe ees… Kaks aastat hiljem „saadetigi“ siia direktoriks üks linnamees (Rahu tema põrmule! Manalas on ka mitmed ta kaasosalised) ja Tamm sunniti lahkuma. Kooli loova vaimsuse asemele tulid korruptiivsuhted, raha ja demagoogiaga. Hästi üles ehitatud kool hävitati „ülalt“ käivitatud poliitilis-erakondlike otsustega.
Psühholoogilist survet alustati kohe, kui meie ajakirjanduses avaldati teade, et sügisel õpilasi Helmes enam vastu ei võeta – kool viiakse Valka. Seal polnud mitmesajapealist kooli kuhugi panna ja algaski pikk närutamine ilukõnede saatel. Kuni toonase peaministri soovitusel löödi Euroopa rahadega Valgas püsti klaaspalee. Õpetajatöölt Helmes lahkusin augustis 2010. Sama aasta algul tähistasime isegi üle 700 vilistlasega kutseõppe 85. aastapäeva Helmes. Kool ise kiratses Valga osakonnana veel aastakese kuni saabus (meie inimestega arvestamata) 2011 päris lõpp. Tänu reformierakonna poliitikutele Valgas ja pealinnas sai Helmest paik, kus vaimul vähe ruumi, juba kõlab ka võõrkeel. Nii on kadumas kodutunne, esmakordselt 50 aasta jooksul…
Kahe aasta pärast (2025) täitub sada aastat kutseõppe algusest Helmes (toona Helme Põllumeeste Seltsi algatusena). Kas on siis veel inimesi, kes kannavad edasi „mälestuste mälestusi“? Välisele enesenäitamisele-upitamisele püüdlevas ühiskonnas, kus arutult vaimustutakse välismaisest ja ununevad me rahvuslikud huvid, on karta, et sellegi sündmuse varjutavad raha ja moodsad askeldused.
Peep Leppik,
Helme kutsekeskkooli üldainete õppealajuhataja ja õpetaja 1973-2010  (PhD)


Ettevaatust! Kulleripettused muutuvad üha sagedasemaks. Rahakahju võib olla mitu tuhat eurotPetturid on leidnud uue viisi, kuidas inimestelt raha kätte saada. Paraku on selle küüsi langenud mitmeid inimesi ja jäänud ilma tuhandetest eurodest.
Pettur saadab inimesele sõnumi, kus palutakse tal lingile vajutada, et päästa enda pangakonto kahtlasest tehingust. Teine variant on see, et pettur saadab inimesele nn ,,Omniva“ alt sõnumi, milles on kirjas, et inimesele on pakk tulnud ja selle kättesaamiseks tuleb lingile vajutada. Siis juba küsitakse pangakaardi andmeid ja nii petturid õnnetult inimeselt raha kätte saavadki.
Põhja prefektuuri raskete kuritegude talituse juht Vjatšeslav Milenini sõnul on tegemist levinud petuskeemiga ja infot inimestelt laekub politseile iga päev. „Paraku on ka juhtumeid, kus inimesed on sõnumis olevale lingile vajutanud ja sisestanud võltsitud veebilehele oma andmeid, mistõttu on kaotatud raha või andmeid,“ ütles Milenin.
Ta lisas, et käesoleva seitsme kuuga on õngitsussõnumite ohvreid 27, kelle kahjud on kokku üle 30 tuhande euro.
„Juulis oli juhtumeid, kus eraisikud müüsid/soovisid osta kaupa ning ostja/müüja saatis kulleri petulingi. Lingile klikkides sisestas kannatanu enda pangaandmed, mille tagajärjel võeti tema kontolt raha ära,“ sõnas Milenin.
Ta lisas, et paaril juhul saadeti „kuuluta24“ võltsitud link ning ettekäändel kontrollida, kas raha on kauba eest kätte saadud, sisestas kannatanu enda pangaandmed. „Selle tagajärjel võeti kannatanu kontolt raha ära. Ka oli juhtumeid, kus kannatanule saadeti SMS petulingiga (oli vaja tasuda käsitlustasu, tollimaks) või saadeti SMS, et talle saadeti pakk ning on vaja ennast tuvastada ja seejärel kuller toob paki.“
Näited juhtumitest
Juunis pöördus politseisse 31-aastane mees, kes tellis välismaalt paki ning sai sõnumi, et tema tellitud pakk on seotud tollimaksuga. Selle tasumiseks saadeti mehele link, mille ta avas ja kuhu sisestas nõutud andmed. Seejärel avastas mees, et tema pangakontolt oli maha läinud mitu makset võõrastele kontodele. Kelmusega tekitatud kahju on 600 eurot.
14. juulil pöördus politseisse Facebook Marketplace’i kaudu eset müünud 48-aastane naine, kellega võitis ühendust ostja, kes saatis talle kullerteenuse lingi. Naine sisestas pärast lingi avamist nõutud andmed ning pärast avastas, et tema pangakontolt on läinud võõrale kontole 290 eurot.
Politsei poole pöördus inimene, kes soovis Facebook Marketplace’i kaudu osta korvtooli. Müüja saatis kullerilingi, kuhu ostja pidi sisestama andmed ja tegema makse. Makset tuli allkirjastada Mobiili-ID’ga, aga korduvalt küsiti vale summat. Ostja proovis makset tühistada ja mitte teostada, aga hiljem selgus konto väljavõttest, et pangakonto oli tühjendatud võõrastele aadressidele. Kelmuse ohver sulges oma pangakonto ja blokeeris Mobiili-ID. Kelmusega tekitatud kahju on 2500 eurot. Kelmusasja üksikasju selgitab politsei kriminaalmenetluses.
26. mail pöördus politseisse 67-aastane mees, kes sai väidetavalt Omnivalt sõnumi, et tema pakk on kohal ning selle kättesaamiseks tuleb tasuda käsitlustasu 2,99 eurot. Mees sisestas tasu maksmiseks vajalikud andmed ning hiljem avastas, et tema pangakontolt on maha läinud 777 eurot.
10. aprillil pöördusid politseisse mitmed Tartumaa inimesed, kes olid Facebook Marketplace’i kaudu ostu sooritades langenud kelmuse ohvriks. Kõikide juhtumite puhul saadeti ostjale kullerteenuse link, kuhu ostja pidi sisestama oma andmed, kas pangakaardi numbri, Mobiili-ID või Smart-ID koodid. Tekitatud kahju on kokku 4453 eurot. Kelmusjuhtumite üksikasjad selgitab politsei kriminaalmenetluses.
16. märtsil alustati menetlus juhtumis, kus Mustamäel elav 84-aastane mees sai sõnumi Swedbankilt, milles oli öeldud, et pangakaart on ajutiselt suletud turvalisuse huvides. Mees logis Swedbanki internetilehel oma kontole sisse ning avastas, et tema kontol on broneeritud 316.85 eurot.
Politsei paneb inimestele südamele, et kelmide eest oled kaitstud siis, kui ei vajuta tundmatult inimeselt saadud sõnumis, vestlusaknas ega e-kirjas lingile. „Ära sisesta veebilehtedel koheselt oma andmeid. Kontrolli veebilehe aadressi ja vaata, kas teised menüüribad toimivad. Kui ootad paki ja saad sõnumi, siis uuri alati kullerifirmalt, kas sõnumi saatjateks on nemad või mitte.“
Kõige rohkem saab pettuse vältimiseks ära teha inimene ise
SEB turbekeskuse turbejuhi Kätlin Kuke sõnul on säärased pettused igapäevased ja neid esineb kõige rohkem interneti ostu-müügi keskkondades. Ta ei näe, et sellised pettused lähiajal väheneksid. „Miks? Sest inimesed väga kergekäeliselt jagavad oma pangakaardi andmeid ja kinnituskoode, enamasti SmartID-d kasutades. Petturid ei lõpeta viljakat tegevust enne kui see enam pole neile piisavalt tasuv. Ja seda ka vaid mingiks ajaks. Väga suures osas esinevad petuskeemid intervallidena, aktiivsusele järgneb vaikus, et siis jälle tuhast tõusta,“ nentis Kukk.
Ta lisas, et selleks, et mitte pettuse ohvriks langeda, saab kõige rohkem ära teha inimene ise. Pangad ja politsei tegelevad juba tagajärgedega. „Enamus juhtumitest ei saa me juhtunut olematuks muuta ehk raha tagasi ei saa. Miks, sest inimesed ise kinnitavad (nt. SmartID) tehingud oma seadmest ja annavad sellega nõusoleku tehingu toimumiseks. Raha liigub tänapäeval sekunditega, petturid ei jää kunagi ootele vaid tegutsevad ja väga kiiresti.“
Kuke sõnul on äärmiselt oluline edaspidine petturite poolne tegevus peatada ehk kiiremas korras tuleb sulgeda pangakaart või internetipank - teekonnad mille kaudu raha liigub.
Ülioluline on veenduda, millega koodi sisestades nõustute
„Kui olukord tundub kahtlane, tuleb tegevus pooleli jätta ja otsekohe pangaga ühendust võtta, et saaks piirata konto edasist kuritarvitamist,“ selgitas Kukk.
Ta lisas, et süveneda tuleb kinnituskoodide sisestamisel teksti, mis selgitab, mida ja kus oled tegemas. Nende teadete lugemiseks tuleb võtta aega ja süveneda. „Võrrelge alati digitaalset kinnitust kasutades ekraanile ilmuvaid võrdlus koode.“
Kukk annab veel mõned soovitused, kuidas pettusest hoiduda:


FIRMADE JA ISIKUTE RÄGASTIK: ülevaade, kes kellega ja millist äri ajab peaminister Kaja Kallase skandaalisPeaminister Kaja Kallase abikaasa Arvo Halliku Venemaa-suunaliste ärisidemete skandaal kerib juba seitsmendat päeva. Kui keegi on olnud metsas või uudiste hulk lööb silme eest kirjuks, siis siin on lühike ülevaade seostest ja sidemetest.
Skandaali stardipauk oli ERRi uudis, et peaminister Kaja Kallase abikaasa Arvo Hallikuga seotud logistikafirma Stark Logistics on jätkanud Venemaa-suunaliste kaubavedudega ka 2023. aastal. Kokku on ettevõte tänavu küsinud ja saanud veolubasid väljastavalt Eesti Rahvusvaheliste Autovedajate Assotsiatsioonilt 60 luba sõiduks Venemaale ja tagasi.
Kaubavedu Venemaale on igati seaduslik, kuid hukkamõistetav eetilistel kaalutlustel. Näiteks keelas Kaja Kallase juhitud valitsus riigile kuuluval raudteefirmal Operail igasuguse Venemaa-suunalise kaubaveo juba eelmise aasta kevadel. Mitte üksnes veod pole Operailil keelatud, vaid firma ei tohi isegi laenata raudteevaguneid teistele firmadele, mis kasutaks neid omal käel Venemaa lõpututel raudteedel.
SKANDAALI KESKMES: Peaminister Kaja Kallas koos abikaasa Arvo Hallikuga
(Remo Tõnismäe)
Stark Logistics veab kaupa Venemaale ja Venemaaga äriajamine on taunitav need on küll vaieldamatud tõigad, kuid loos on veel olulisi detaile. Osad neist pehmendavad, teised jällegi võimendavad pahandust.
Vene kliente pole ja Hallik on väikeosanik
Arvo Hallik oli kuni möödunud reedeni küll Stark Logisticsi nõukogu liige ja finantsjuht, kuid samas vaid väikeosanik. Talle kuulus osaühingu Novaria Consult kaudu 24,8% ettevõttest. Tema osalus ja ametipostid firmas olid küll piisavad, et olla teadlik, millal ja kellega äri käib, kuid tal polnud piisavalt võimu otsustada, et ükski reka Vene piirist üle ei sõida. Kallas teatas esmaspäeval, et Hallik müüs oma osaluse ettevõttes võileivahinnaga tagasi ettevõttele ehk Stark Logistics AS-ile.
Ettevõtte suuromanik ja otsustava sõnaõigusega on 50,41protsendilise osalusega Martti Lemendik. Lemendik on loos oluline tegelane teiselgi põhjusel. Nimelt kuulub talle OÜ Toystor kaudu täpselt 50% aerosoolpakendite tootmisega tegelevast Metaprindist ja ta on viimases ainus juhatuse liige. Metaprint ongi firma, mis Stark Logisticsi käest tellis sõidud Venemaale. Täpsemalt on veetud toormaterjali Venemaal asuvasse tehasesse, mis kuulub Metaprindi partnerfirmale OOO Aeroprom. Aeroprom omakorda kuulub Eestis registreeritud osaühingule Pottala, mille ainuomanik on Metaprindi finantsjuht Emeri Lepp.
JUHIB JUGA: Metaprinti ja Stark Logisticsi suuromanik Martti Lemendik
(Tiit Blaat / Delfi Meedia)
Teisisõnu Stark Logistics on küll sõitnud Venemaa vahet, kuid nii kauba saatjad kui ka saajad on Eesti enda mehed. „Meil pole mingit äri Venemaal, enne sõja algust oli meil Venemaa klientidega äri 2021. aastal 3500 euro ulatuses ja 2022. aasta I kvartalis 500 euro ulatuses,“ kirjeldas Hallik Õhtulehele, mis äri Venemaaga käib. Olgu täpsustatud, et ettevõtte 2021. aasta majandusaasta aruanne näitab 572 038eurost müügitulu Venemaalt.
Peaministri laen
Tänavu aprillis esitas peaminister Kaja Kallas huvide deklaratsiooni. Sealt vaatas vastu 350 000 eurone laen osaühingule Novaria Consult. See on firma, mis kuulub 100% Arvo Hallikule ja viimane on selle ainus juhatuse liige.
Toona polnud firma käekäigust suuremat teada, sest mitmed majandusaasta aruanded olid esitamata. Teada oli, et firma kaudu haldab Hallik oma osalusi: ka Stark Logisticsis pole Hallik füüsilise isikuna osanik, vaid osanik on Novaria Consult juriidilise isikuna. Sama skeemi alusel on Hallikul 30% osalus ka laopinda ja teenuseid pakkuvas Stark Warehousing OÜs. Viimase ülejäänud omanikud on jällegi seotud Metaprindi ja Stark Logisticsiga: Martti Lemendik 30%, Stark Logisticsi juhatuse liige Kristjan Kraag 30% ja Stark Logisticsi juhatuse liige Riho Pung 10%.
Peaministri laen oma mehele kuuluvale firmale pärineb 2022. aastast. Juunis selgitas Hallik laenu kui seisva raha investeerimist. Kuhu täpselt, toona ei selgunud. Kas võib olla, et laenuraha liikus edasi Stark Logisticsisse ehk kas võib olla, et peaministrilt saadud rahaga aidati Venemaa vahet sõitvat logistikafirmat?
Novaria Consulti 2022. aasta majandusaasta aruanne näitab, et seotud osapooltele on firma andnud aastalõpu seisuga 550 000 eurot laenu. Aasta varem oli selliseid laene kõigest 60 000. „Seotud osapooled“ saab siinkohal tähendada üksnes Hallikut füüsilise isikuna ning kahte temaga seotud firmat – Stark Logisticsit ja Stark Warehousingut. Hallik füüsilise isikuna ilmselt laenu pole saanud oleks äärmiselt ebaloogiline, et Kaja Kallas laenas mehe firmale raha ja see omakorda laenas raha mehele edasi. Jääb üle, et raha laenati emmale-kummale või mõlemale firmale.
Stark Logisticsil on seotud osapooltelt laene eelmise aasta lõpu seisuga 825 000 euro eest intressiga 3%. Aasta varem oli laene 400 000 eurot. Stark Warehousingul oli eelmise aasta lõpu seisuga seotud osapooltelt laene 1 205 000 euro eest, augustis 2021 laene polnud. „Seotud osapooled“ tähendavad siinkohal nii Hallikut kui ka teisi firmadega seotud isikuid ja nende firmasid.
Välistada on võimalik KRG Invest, mille ainuomanik on Kristjan Kraag ning millele kuulub 24,8% Stark Logisticsist ja 30% Stark Warehousingist. Selle ettevõtte majandusaasta aruande järgi pole seotud osapooltele laene antud.
Seevastu pole võimalik välistada Toystor OÜ-d, mille ainuomanik on Martti Lemendik ja millel on osalused neljas firmas, teiste seas ka Stark Logisticsis ja Stark Warehousingus. Nimelt pole Toystor OÜ esitanud oma 2022. majandusaasta aruannet. Pole võimalik tuvastada, mis summade eest Toystor on Lemendikule või temaga seotud firmadele laenu andnud.
Hallik ise on Eesti Päevalehele avaldanud, et osa rahast liikus edasi laoteenuseid osutavasse Stark Warehousing OÜsse, kuid Stark Logisticsisse laenamist ta ei ole tunnistanud.
Seega peaminister Kaja Kallas laenas 350 000 eurot abikaasa firmale, millele kuulub 24,8% Venemaale kaubavedu teinud Stark Logistics, kuid pole tõendeid, et laenuraha oleks viimasele edasi liikunud.
Skandaali puhkemise järel on Hallik teatanud, et ta müüb maha oma osaluse Stark Logisticsis ja taandub ametikohtadelt. Stark Logistics on lubanud lõpetada Venemaa vahet sõitmise alates septembrist. Kaja Kallas on teatnud, et tema peaministriametit oma abikaasa äride tõttu maha ei pane.


Eesti tutvustab tippkohtumisel valitsemise digilahendusiTALLINN, 29. august, BNS – Tallinnas Telliskivi loomelinnakus toimub 6.-7. sseptembril ülemaailmne avatud valitsemise partnerluse tippkohtumine.
Valdkonna tippüritus toob kokku riigi- ja valitsusjuhid, kodanikuühendused ja poliitikakujundajad pea 80 riigist, et jagada kogemusi ja arendada hea riigivalitsemise praktikaid.
Avatud valitsemise partnerlus (AVP) on rahvusvaheline algatus, mis 2011. aastast ühendab 76 riiki ja tuhandeid kodanikuühiskonna organisatsioone, et üheskoos edendada läbipaistvat, kaasavat ja vastutustundlikku valitsemist. Esmakordselt Eestis toimuv kõrgetasemeline AVP kohtumine annab võimaluse tutvustada avatud valitsemise digilahendusi ja parimaid praktikaid partneritele üle maailma.
Tippkohtumise fookuses on korruptsioonivastasus, vabakond ja osalusdemokraatia, kliima, digitehnoloogiad, õigus ning kerksus. Toimuvad erinevad arutelud, töötoad ja vabas vormis kohtumised, tänu millele saab iga osaleja leida endale kõige huvipakkuvamad teemad. Programm lähtub AVP värskelt valminud strateegiast ning kaaseesistujate tegevusplaanist.
"Eesti võimalus olla kaasava valitsemise tähtsündmuse juhtiva kaaseesistuja rollis annab suurepärase võimaluse tutvustada riiki, näidates maailmale, et regioonis, kus praegu käib sõda, on üles ehitatud kaasaegne edukas demokraatia suuresti tänu meie pühendumisele kaasavale, avatud ja läbipaistva valitsemise põhimõtetele. Selline valitsemisviis, mille eest Ukraina muuhulgas sõdib, vastandub otseselt Putini ja teiste autokraatide pakutavale valitsemisviisile," selgitas riigisekretär Taimar Peterkop.
Alates 2022. aasta 1.oktoobrist on Eesti üheks aastaks avatud valitsemise partnerluse juhtiv kaaseesistuja riik koos vabaühenduste kaaseesistuja Uruguay kommunikatsiooni- ja arenguinstituudi asutaja ja direktori Anabel Cruziga. "Avatud valitsemise partnerluse ülemaailmne tippkohtumine on ainulaadne üritus, mille eesmärk on algatada muutusi valitsuste ja vabakondade koostöös. AVP koostööformaat on võtmetähtsusega, et leida lahendusi suurtele üleilmsetele väljakutsetele nagu võitlus korruptsiooni vastu, avalikkuse kaasamine ja koostöö vabakondadega ning digilahenduste rakendamine avatud valitsemises," ütles Cruz.
Tippkohtumise raames väisab Eestit hulk nimekaid rahvusvahelisi tegijaid, näiteks diplomaat ja USAID juht Samantha Power, Kosovo peaminister Albin Kurti, ajakirjanik ja Nobeli rahupreemia laureaat Maria Ressa, Euroopa Komisjoni rahvusvahelise parnerluse volinik Jutta Urpilainen ning Roheneemesaarte peaminister Jose Ulisses de Pina Correia e Silva. Kohtumisele oodatakse ka kõrgetasemelist delegatsiooni Ukrainast.
Eesti on AVP liige alates 2012. aastast ning AVP tööd korraldab Eestis riigikantselei riigisekretär. Ühendusse kuulub 76 riiki ja 104 kohalikku omavalitsust. Eestis toimuvale tippkohtumisele oodatakse rohkem kui 2000 osalejat 80 riigist. Eesti tutvustamiseks on külalistele koostöös kohtumiste ja mitte-kohtumiste instituudiga kokku pandud ka mitteametlik programm.
Tallinna toimetus, +372 610 8852, sise@bns.ee
Baltic News Service


SAHINAD | Eestlase tiim pälvis MMilt täiskomplekti medaleidKarotamme tiim sai kulla, hõbeda ja pronksi. Radioaktiivsed seened Saksamaal. Vaimse tervise märgis tööandjatele.
Eestlase tiimi edu
Spordimänedžer Aivar Karotamme tiim teenis Budapestis kergejõustiku MMil kolm medalit. A. Karotamm Sports Managementi esindatavatest naistest võitis ukrainlanna Jaroslava Mahutšihh kõrgushüppes kuldmedali. Meestest pälvis Filipiinide sportlane Ernest John Uy Obiena teivashüppes hõbeda ja leedulane Mykolas Alekna kettaheites pronksi. Eesti enda sportlased seekord medaleid ei saanud.
Radioaktiivsed seened Saksamaal
Ehkki Tšornobõli katastroofist on möödas ligi 40 aastat, leiti Saksamaal Baierimaa metsades kasvavatest seentest tänavu sügisel ikkagi radioaktiivse tseesiumi saastet, kirjutab ajaleht Süddeutsche Zeitung. Saastunud seeni leiti Saksa kiirguskaitse ameti teatel Baierimaa piirkondadest, mis pärast Tšornobõli katastroofi olid enim saastunud. Liigiti oli saaste väga erinev: radioaktiivse tseesiumiga olid saastunud näiteks pruunid sametpuravikud, lehterkukeseened, rohekad sametpuravikud ja paatjad pilvikud. Vähe saastet leiti või ei leitud seda üldse suurtest sirmikutest, sametpuravikest ja sihvakatest murumunadest.
Kallas pole esimene riigikogu komisjoni ignoreerija
Peaminister ja Reformierakonna juht Kaja Kallas ning tema abikaasa ettevõtetega seotud ärimehed Kristjan Kraag ja Martti Lemendik ei ole sugugi esimesed tegelased, kes ei suvatsenud minna riigikogu komisjoni ette seletusi andma.
Suurima opositsioonipartei EKRE esimees Martin Helme teatas kolm suve tagasi rahandusministrina, et tema ei astu riigikogu erikomisjonide ette. Küll aga lubas ta esitleda dokumente, mis olid seotud tookord kõneaineks olnud Ameerika advokaadi Louis Freeh’ palkamisega.
Helme teatas, et tal pole mõtet komisjoni minna, sest kvoorum ei tule nagunii kokku. „Opositsionäärid korraldavad lihtsalt järjekordseid vihkamisminuteid ja pole vahet, kas nad teevad seda mõne komisjoni ruumis või riigikogu kohvikus, selline omavaheline koosviibimine ei ole riigikogu komisjoni koosolek,“ kuulutas ta.
Neinar Seli tõrkus aga mõnda aega riigikogu üle-eelmise koosseisu ajal Tallinna Sadama korruptsiooniasja uurimiskomisjonis käimast väitega, et vanaemaga sõlmitud kihlvedu ei lase tal üle riigikogu läve astuda.
Vaimse tervise märgis tööandjatele
Ühendus Peaasi.ee tunnustab vaimset tervist väärtustavaid tööandjaid märgisega, mis näitab, et selle pälvinud organisatsioon hindab oma töötajate vaimset heaolu ja teeb teadlikke samme selleks, et inimeste tervis oleks hoitud.
Vaimset tervist väärtustava organisatsiooni märgisele kandideerimiseks tuleb täita ankeet hiljemalt 25. septembriks. Seda saab teha peaasi.ee veebilehel.
Märgise saajad selguvad oktoobri alguses.
Uuringud näitavad, et kui vaimse tervisega töökohal eesmärgipäraselt tegeleda, võib iga sellesse investeeritud euro tuua tagasi kuni üheksa eurot: kasvada võib töötajate produktiivsus ning kahaneda haiguspäevade arv ja varakult pensionile minejate hulk.


Juhtkiri: Kaja Kallas: „Minu süü on see, et mul on see raha!“Huvide deklaratsioonid on toredad paberid, mis ei ütle meile sageli suurt mitte midagi. Nii on ka Kaja Kallase ärihuvidega.Üks telereporter tegi pärast möödunud nädala valitsuse pressikonverentsi nalja, et kas peaminister laenaks talle 350 000 eurot. Ukraina iseseisvuspäeva puhul päevalillekollast jakki kandnud Kaja Kallas naeratas talle ja ütles ei. „Ma ei usalda teid,“ põhjendas ta. „Aga oma abikaasat ma usaldan.“Eesti rahval oli neil päevil justkui põhjust rõõmustada: valitsusjuht kinnitas, et on õnnelikus abielus Arvo Hallikuga, usaldab oma meest ning tal on kogunenud nii palju sääste, et anda Arvo firmale 350 000 eurot laenu, tundmata huvi, kuhu täpselt raha läheb.Aga osa rahvast tundis muret, et neile mängitakse mingit kummalist näitemängu. Ühtäkki selgus ju, et Halliku osalusega firma veoautod vurasid Venemaa vahet, kuigi Kallas kutsus avalikult kõiki ettevõtjaid üles Moskvaga ärisidemeid katkestama. Täiesti loomulikult kerkis küsimus, kas peaminister rahastas mingit pidi seda äri ning lõikas sellelt kasu.Säärasele küsimusele peaks andma vastuse majanduslike huvide deklaratsioon. Dokument, mille täidavad igal kevadel kõrgemad ametnikud ja tähtsamad poliitikud (kokku üle 5000 inimese) ning mille kokkuvõtted tehakse avalikuks maksuameti veebiküljel.Seejärel ilmuvad meediaväljaannetes tavaliselt ülevaated, kellele deklareerijatest kuulub enim vara ja kellel on kaelas kõige suuremad laenud.Deklaratsioonide eesmärk ei ole aga kellegi vara või võlgu loetleda. Neid vorme täidetakse korruptsiooni vastu võitlemiseks. See on võitlus, mille keskmes on era- ja avalikud huvid ning toimingupiirangud.Kaja Kallase puhul ei ole avalikult räägitud, kas valitsus soosis tema abikaasa äri, kui andis riiklikule kaubarongide firmale käsu lõpetada tegevus idaturul. Sellega suunati ju rohkem kaubavooge autovedudele.Ainuüksi selline küsimuse püstitus võib mõne inimese närvi ajada. Mis jamps see veel on? Kuid ka sellised mõtted liiguvad meie armsal kodumaal… Me ei tea, mida Kallase laenuga täpselt tehti. Peaminister ei ole seda lähemalt selgitanud. Vastupidi: ta väitis juba ammu, et tema ja Arvo ei kõnele kodus tööasjadest.Arvo Hallik teatas pärast pikka avalikku survet, et osa laenust läks laoteenuste ettevõtte Stark Warehousing käivitamisse. Osa aga „erinevate investeeringute tegemiseks“.Millised investeeringud need siis olid? Ei tea.Kuna laenu saanud ettevõte on tema oma ja ettevõtjad pole kohustatud oma tehinguid detailselt selgitama (ärisaladus!), siis pole kahtlused kuhugi kadunud. Äriliselt on selline konfidentsiaalsus mõistetav (eriti Halliku kui endise pankuri puhul), kuid poliitiliselt näib see lugu äärmiselt kehv.Sisuliselt kandis Kaja Kallas oma majandushuvid laenu andes üle oma mehele. Näiteks suur osa Eesti rahvast tarvitab samamoodi fondijuhtide teenust ega investeeri ise oma pensionisääste. Meil ei ole seejuures õrna aimugi, kas fondijuht kavatseb soetada sada aktsiat A või tuhat võlakirja B.Kui aga poliitik suure laenu annab, on olukord teine. Pangaski küsitaks 350 000 euro puhul, mida sellega teha kavatsetakse.Tulles tagasi huvide deklaratsiooni juurde, siis värskeim neist näitab, et Kaja Kallas teenis mullu 109 540 eurot (tunamullu 73 571 eurot ehk tema sissetulek kasvas märkimisväärselt). Peaministrile kuulus maatükk Harjumaal ja korter Tallinnas, 1000 Jõelähtme golfiklubi (EGCC) A-aktsiat ning ta oli andnud kaks laenu: 5000 eurot võlgnes talle üks naine ja 350 000 eurot abikaasa investeerimisettevõte Novaria Consult.Kui jõukas peaminister tegelikult on, me teada ei saa, sest kõik andmed (näiteks säästud) ei ole avalikud. Ei peagi olema, kui arvestada, milline kisa käib Eestis isikuandmete avalikustamise asjus.Samuti tasub arvestada, et deklaratsioon kajastab asjade seisu vaid ühel kindlal ajahetkel. Homme võib avaneda sootuks teine pilt. Ja kes soovib midagi varjata, leiab alati mõne mooduse. C'est la vie.Foto Anu HammerSulev Vedler


Al-Arkarise valitud sahinadEestlase tiimi eduSpordimänedžer Aivar Karotamme tiim teenis Budapestis kergejõustiku MMil kolm medalit. A. Karotamm Sports Managementi esindatavatest naistest võitis ukrainlanna Jaroslava Mahutšihh kõrgushüppes kuldmedali. Meestest pälvis Filipiinide sportlane Ernest John Uy Obiena teivashüppes hõbeda ja leedulane Mykolas Alekna kettaheites pronksi. Eesti enda sportlased seekord medaleid ei saanud.Radioaktiivsed seened SaksamaalEhkki Tšornobõli katastroofist on möödas ligi 40 aastat, leiti Saksamaal Baierimaa metsades kasvavatest seentest tänavu sügisel ikkagi radioaktiivse tseesiumi saastet, kirjutab ajaleht Süddeutsche Zeitung. Saastunud seeni leiti Saksa kiirguskaitse ameti teatel Baierimaa piirkondadest, mis pärast Tšornobõli katastroofi olid enim saastunud. Liigiti oli saaste väga erinev: radioaktiivse tseesiumiga olid saastunud näiteks pruunid sametpuravikud, lehterkukeseened, rohekad sametpuravikud ja paatjad pilvikud. Vähe saastet leiti või ei leitud seda üldse suurtest sirmikutest, sametpuravikest ja sihvakatest murumunadest.Kallas pole esimene riigikogu komisjoni ignoreerijaPeaminister ja Reformierakonna juht Kaja Kallas ning tema abikaasa ettevõtetega seotud ärimehed Kristjan Kraag ja Martti Lemendik ei ole sugugi esimesed tegelased, kes ei suvatsenud minna riigikogu komisjoni ette seletusi andma.Suurima opositsioonipartei EKRE esimees Martin Helme teatas kolm suve tagasi rahandusministrina, et tema ei astu riigikogu erikomisjonide ette. Küll aga lubas ta esitleda dokumente, mis olid seotud tookord kõneaineks olnud Ameerika advokaadi Louis Freeh' palkamisega.Helme teatas, et tal pole mõtet komisjoni minna, sest kvoorum ei tule nagunii kokku. „Opositsionäärid korraldavad lihtsalt järjekordseid vihkamisminuteid ja pole vahet, kas nad teevad seda mõne komisjoni ruumis või riigikogu kohvikus, selline omavaheline koosviibimine ei ole riigikogu komisjoni koosolek,“ kuulutas ta.Neinar Seli tõrkus aga mõnda aega riigikogu üle-eelmise koosseisu ajal Tallinna Sadama korruptsiooniasja uurimiskomisjonis käimast väitega, et vanaemaga sõlmitud kihlvedu ei lase tal üle riigikogu läve astuda.


Kallas rapsis põlved puhtaks ja läheb edasi. Kui suurelt ta riskib?Esimeste päevade peataolek on Reformierakonnas lõppenud. Peaministripartei on kalkulatsioonid teinud ja tõdemus on, et puhkenud skandaal tuleb edasi rammides ära kannatada. Mis võiks seda otsust väärata?Praeguseks on selge, et valitsuse saab Kaja Kallase ja tema abikaasa äritegevuse tõttu puhkenud skandaali mõjul laiali saata vaid Reformierakond. Samuti on selge, et nii Kallas kui ka Reformierakond on teinud oma esimese otsuse: see võitlus võetakse Kallase peaministrina jätkamise nimel vastu.Ja mitte ainult - kui juba, siis minna rünnakule. Kallas otsustas mitte minna nn Reinsalu-komisjoni skandaali kohta selgitusi andma. Komisjoni kuuluvad reformierakondlased hakkasid teisipäeva hommikul hoopis ründama komisjoni pädevust seda küsimust arutada.Mis on Reformierakonna ja selle esimehe arvestus? Millised mõttekohad on oravate koalitsioonipartneritel? Mis šanss on opositsioonil olukorda ära kasutada?Reformierakond ja uus parool„Näiline väärtusküsimus“ on Reformierakonna ja Kallase uus sõnumiparool. See peab selgitama, et väliselt tõesti justkui on väärtuste lahknevus Kallase sõnades ja teda puudutavate sündmuste asjaoludes, aga tegelikult pole Kallase moraalne positsioon muutunud. Ta mõistab endiselt hukka Venemaaga äriajamise, nii nagu varemgi. Samuti ei ole ta otseselt kuidagi toimunuga seotud.Kallas ja erakonna eestvedajad on kogunud nädalajagu infot, kraadinud Eesti ühiskonda, poliitilist olukorda ja reaktsioone välismaal. Järeldus on üks: kui ei tule peale uut otseselt Kallast kompromiteerivat infot ja Kallas suudab ära taluda järgmised pikad kuud kõrgel temperatuuril grillimist, on see kriis lahendatav.Mis peaks juhtuma, et Kallas siiski tagasi astuks? Laias pildis nähakse erakonnas kaht varianti. Neist ilmsem on, et Kallas lihtsalt ei saa enam oma tööd teha. Küsimused abikaasa äritegevusest muutuvad nii tüütuks, et varjutavad kõik teised Kallase tegevused. Peaminister mõistab, et tal ei ole võimalik vastutust võtmata tule alt pääseda.Sisuliselt korduks üle kümne aasta taguse kilekotirahaskandaali lõppmäng. Tollane justiitsminister Kristen Michal elas siis kuid tule all, jõudis ära oodata suisa prokuratuuri otsuse mitte süüdistust esitada, aga pidi pool aastat hiljem ikkagi tagasi astuma. Avalikkus ei jätnud teda rahule, kuigi juriidiliselt oli kõik korras.Asjade selline areng aga eeldab, et lisandub uusi infokilde, mis võimaldavad esitada Kallasele aina uusi küsimusi. Kõige nõrgemaks kohaks peab partei ettevõtet Metaprint, mille tegevusest võib ilmneda uusi asju. Aga see pole Kallasele probleem - ta saab öelda, et tal pole selle firmaga mingit pistmist.Teine mõõk, mis võib peaministrile saatuslikuks saada, on ta erakonnakaaslaste käes. Reformierakonna pikk pink tähendab palju poliitikuid, kes kibelevad ise Stenbocki. Sinna soovijatel on pakkuda mitmeid ametikohti, millega erakonnakaaslasi enda leeri meelitada. Tahad Euroopasse? Toeta mind! Tahad ministriks? Toeta mind!Nii saab peaministri kukutamiseks kokku panna tõsise meeskonna. Riigikogu koosseisu vaadates on üsna loogiline, et selle tiimi edukalt komplekteerijast endast saaks peaminister. Reformierakond on järgmiste valimisteni selle tooli külge justkui kinni liimitud.Kõige tõsisemalt sahistatakse Kristen Michali kohta. Parteis on palju poliitikuid, kelle arvates tulnuks Kallas juba ammu Michali vastu välja vahetada. Ta olla parem juht, vähemalt sisepoliitiliselt. Nii on juba koroonakriisist saati arvanud näiteks ekspeaminister Andrus Ansip.Hüpoteetilises Kallase-Michali vastasseisus võivad aga tülli minna ka erakonna eri rakukesed. Näiteks juhatuses poleks Michalil probleemi - seal oleks tema toetajatel Kallase meeskonna vastu ülekaal. Riigikogu fraktsioonis on aga pilt vastupidine. See suisa kubiseb värsketest tulijatest, kelle aitas riigikokku Kallase usaldus.Reformierakonna-sisese võimuvõitluse võib aga ära hoida üks lihtne fakt. On avalik saladus, et Kallas kibeleb välismaale. Ta ihaleb mõne Eesti peaministrist tähtsama rolli järele. Arvestades, kuidas oravad on Stenbocki naelutatud, paistab talle isegi halvimal juhul eurovoliniku koht.Laias plaanis pole aga vahet, kas Kallas lahkuks ametist aprillis, mais, juunis või juulis. Parteisisesed rivaalid võivad nii kaua lihtsalt oodata. Varem tõmmelda ja paksu verd tekitada pole mõtet.Survet Kallasele erakonnast saavad niisiis suurendada üksnes uued ilmnevad asjaolud või erakonna reitingu järjepidevasse langustrendi liikumine.Kui kumbagi ei juhtu, võib Kallase ametist viia üksnes tema enda isiklik otsus praegu alustatud võitlusest ükskõik mis põhjusel loobuda.Koalitsioonipartnerid kahvlisOravatega valitsusvastutust jagavad SDE ja Eesti 200 on kahvlis. Ühest küljest aitaks jõuline sõnum peamiselt samadele valijatele toetuva Reformierakonna arvelt reitingut kasvatada. Veelgi enam aitaks populaarsustabelis tõusmisele kaasa esimese sammu tegemine ehk valitsusest lahkumine.Norstati ja Turu-uuringute eelmise nädala lõpus tehtud välkküsitlused näitasid, et vastavalt 58% ja 69% valijaid arvab, et Kaja Kallas peaks tagasi astuma.Rahva emotsioonidelt profiiti lõigata aga Eesti 200 ja sotsid ei taha. Liiga riskantne. Parlamendimatemaatika ütleb, et järgmises valitsuses oleks taas Reformierakond, kuid nende kõrval pole koht kindel kellelgi.Samas lähevad lahku võimupartnerite arvamused, kuidas skandaalile läheneda. „Reformierakonda ei tohiks (praegu) üldse torkida. Muidu lendab see meile endale bumerangina tagasi,“ ütleb ühe koalitsioonipartneri tipp-poliitik. Ta kardab, et liiga agressiivselt sõnu loopides võib Reformierakond järgmist valitsust moodustades otsustada, et tema koduparteist on rohkem tüli kui kasu. Ja leitaksegi end opositsioonist.Siin osutub oluliseks, kuidas võimalikud partnerid praeguses skandaalis käitusid. Kas nad ladusid Kallasele usinalt halge alla või istusid vaikselt nurgas ja ootasid. Sest Reformierakond mäletab.Aga oravate partnerite seas leidub neidki, kelle arvates pole hüpoteetilise uue valitsuse loomisel suurt vahet, kuidas parteid Kallasega käitusid. „Uue valitsuse teeks uus inimene. Tõenäoliselt pole see keegi Kallase lähikonnast. Ta on pigem õnnelik, kui Kallas Stenbockist lahti kangutatakse.“Valitsusest kõrvale jäämine tähendaks sotsidele ja Eesti 200le ametikohtadest loobumist. Seda nad ei taha. Igal ministril on kaks kuni neli nõunikku. Kui valitsusest kukud, jäävad tööst ilma ka nemad. Eriti hull oleks see Eesti 200 jaoks, sest nemad pole uue tulijana pea kuskil võimul. Truud parteisõdurid jääksid lihtsalt ripakile.Kõik senine kinnitab, et nii Eesti 200 kui ka SDE on otsustanud Kallast kui mitte jõuliselt toetada, siis kindlasti mitte ka rünnata.Opositsiooni magus valuMagusamat skandaali on opositsiooni jaoks raske välja mõelda. On ainult üks kurb asjaolu: alternatiivset võimuliitu oravate mahavõtmiseks teha ei saa.Kõige vähem sõltub praegune olukord EKREst. Rahvuskonservatiivid küll püüavad silma paista ja igal pool lärmata, aga isegi selles on Isamaa neist praegu edukam.Teisipäeva hommikul toimus riigikogus riigieelarve kontrolli erikomisjoni ja korruptsioonivastase erikomisjoni ühisistung. Esimest juhib Urmas Reinsalu, teist Mart Helme. „Leppisime kokku, et tänast istungit juhatab Reinsalu,“ resigneerus Helme kiirelt ja andis ohjad Isamaa esimehe kätte.Erinevalt EKREst on Isamaal ja Keskerakonnal poliitmaastikul rohkem mänguruumi. Mõlemad saavad loota, et kaarte õiges järjekorras mängides õnnestub taas valitsusse pääseda.Selleks pole neil vaja Kallast ise maha võtta, vaid õhutada muudatusi Reformierakonna sees. Kui oravatel tuleb uus juht, on vaja olla selle inimese valik koalitsioonipartneriks. Seega jällegi peenike köielkõnd: tuleb Kallast kõvasti rünnata, aga mitte tampida Reformierakonda nii palju, et rikutaks isiklikke suhteid teiste tähtsate oravatega. Nii kummaline kui see ka ei tundu - Reformierakonda avalikult kritiseerides tuleb lava taga näidata, et oldaks paremad partnerid kui Eesti 200 või sotsid.Umbusaldusavalduse teeb opositsioon Kallasele muidugi ära, kuigi edulootust sellel praeguses olukorras ei ole. Aga tegemata jätta ei saa, isegi kui see aitab üle kinnitada praeguse koalitsiooni usalduse Kallasele.Fotod Karl Artur KangurUrmas Jaagant, Ekvard Joakit


1980ndatel üleöö Tallinnasse kolinud keraamik Sergei Isupov: see oli suur kontrast, armusin Eestisse kohePeeter Kormašov rääkis Vene-Ukraina päritolu maailmakuulsa keraamikuga, kelle hiidskulptuuri Eesti augustitorm hävitas.Taasiseseisvumisaja alguse metsikut kunstielu jälginud inimesed mäletavad veel, et 1980ndate lõpus ja 1990ndate alguses liikus Tallinnas üks koloriitne kuju. Inimloomad, värvilised monstrumid ja grotesksed vormid - keraamik Sergei Isupovi (60) tööd paistsid välja.Sama lõbus ja värvikas nagu Sergei kunst on ka ta ise. Enne intervjuud polnud ma teda 30 aastat näinud. Viimati kohtusime Lasnamäel minu esimese lapsepõlvekodu köögis, sest ta oli enne USAsse emigreerumist mu vanemate juures sage külaline. Kui Sergei teekannud on meie riiulitel siiani uhkelt püsti, siis kahjuks ei läinud sama õnnelikult tema viimasel suurel skulptuuril, mis ARSi hoovis tormi ajal telgi alla jäi.Sündisid Venemaal, elasid ja õppisid Ukrainas, aga siis otsustasid hoopis Eestisse tulla?Olen seda lugu juba nii palju rääkinud, et sellest on saanud omaette müüt ka mu enda jaoks. Raske on ameeriklastele selgitada, mida tähendavad Venemaa, Ukraina ja Nõukogude Liit. Sündisin küll Venemaal, aga elasin seal ainult kuus kuud. Mu isa ja ema said noorelt vanemateks ja on kunstnikena olnud võrdlemisi edukad, eriti ema. Isa oli pärit Siberist, ema Stavropolist, aga nad kohtusid Odessa kunsti-tehnikakoolis.Ema lõpetas kooli keraamikuna ja sai töö ühes tehases Vassõlkivis - millest ma nüüd sõja tõttu uudistes palju kuulen, sest seal on sõjalennuväli. 11aastasest peale käisin Kiievis kunstnike internaatkoolis, sest mu vanematekoju oli sealt kolme eri transpordivahendiga poolteist tundi.Olin ümbritsetud kunstnikest, aga käis pidev võitlus nagu laste vahel ikka ja jäin pigem kaotajate poolele. Kuna kõik koolilõpetajad läksid Kiievis kunstiülikooli, otsustasin, et ei taha veel kuus aastat samas grupis olla. Pealegi elasid mu vanemad selleks ajaks Kiievis ja tahtsin neist kaugemale saada, oma teed käia.Millegipärast imponeeris mulle Leningradi (Peterburi) Muhhininimeline kunsttööstuskool, aga sealne taotlusprotsess võttis terve igaviku. Pealegi olid nad väga ebaviisakad ja on sellised kõigi vastu, kes on pärit väljastpoolt Peterburi.Miks valisid just keraamika? See oli tegelikult juhus, sest internaatkooli lõpetasin maalijana. Aga tundsin paljusid kunstiülikoolide maalitudengeid ja mulle tundus, et nad ei õppinud seal kuigi palju juurde. Kui oled hea maalija, siis oled hea maalija. Pole vaja seda kuus aastat õppida, kui see on ainult alkohol, tüdrukud ja peod.Tahtsin omandada mingi oskuse, seetõttu kaalusin ka graafikat. Aga kõige tuttavam oli mulle keraamika, sest ema oli keraamik, olin saviga harjunud ja aidanud vanematel tellimustöid teha. Aga ma ei võtnud savi kunagi tõsiselt ja see on olnud mu õnn. Erinevalt maalimisest, mis tundus alati tõsine töö.Sinu vanaisa, maalija Nikolai Kormašov nõudis oma lastelt alati palju, minu vanemad minult samamoodi. Kunstiülikoolis on liiga palju reegleid - samuti keraamikas, aga need on tehnilised reeglid, mistõttu see tundus mänguline ja vähem võitluslik. Pead arvestama paljude asjadega, nagu kompositsioon, gravitatsioon, keemia jne, aga mida kitsamad piirid, seda rohkem vabadust.Millal otsustasid Eestisse tulla? Kuna mind Peterburis õppima ei võetud, valisin järgmise lähima koha ehk Tallinna. Helistasin ERKIsse (EKAsse) ja nad ütlesid, et võtame su järgmisel päeval vastu. Haarasin oma asjad, andsin konduktorile altkäemaksu ja jõudsin ühe ööga Tallinnasse. See oli suur kontrast, sain nii teistsuguse vastuvõtu osaliseks ja armusin Eestisse kohe.Sooritasin sisseastumiseksamid hiilgavalt, v.a kompositsioonis, kus hävisin täielikult. Eestis oodati toona abstraktset stiili ja olin Ukrainas õppinud tegema akadeemilisemat kunsti. Otsustasin siiski jääda veel üheks aastaks, muu hulgas seetõttu, et ühikas oli koolist kõigest viie minuti kaugusel.Nii et parem on õppida väikses kohas?Kindlasti. ERKIsse oli raske sisse saada, aga see oli vajalik katsumus. Mul oli raske propiskat (elamisluba) saada, aga Dvigateli tehas andis selle, kui seal töötasid, ja ka koha ühiselamus. Ma ei teadnud linnas kedagi ja esimesel nädalal Eestis magasin raudteejaamas. Avastasin, et paljud vanalinna restoranid sulgevad oma uksed kell kolm, ajavad purjus kliendid välja ja sel ajal on võimalik sisse hiilida. Sain süüa toitu, mis laudadele jäeti. Mäletan näiteks Gloriat, see on ju siiani alles (naerab).Sain tööd Dvigatelis hapukapsa viilutamise masina juures, vahetus kestis seitsmest neljani. Igal õhtul tegin kunsti, olgu see maal, joonistus vms, käisin sageli baarides skitseerimas. Punkarid kogunesid Varblase kohviku ees ja olid joonistamiseks huvitavad tegelased, pealegi oli neil sellest täiesti suva. Paljudest said hiljem kuulsused, lauljad ja näitlejad.Olen rahul, sest saan öelda, et alustasin tõesti põhjast. Aga noorena sa ei vajagi kuigi palju, pealegi vanemad toetasid mind. Muidugi kulutasin raha ka sõpradega väljas käimisele ja pidudele, aga see on elu osa - nende kaudu sain elukoha ja võrgustikku on vaja.Eestis sain niisiis ruttu jalad alla, teisel aastal võeti mind ka ERKIsse vastu. Suvel töötasin Ukrainas väikestes vabrikutes ja tõin paljud tööd Eestisse kaasa, et siin sügiseti näitusi teha. Sain lühikese ajaga populaarseks, ka kaastudengite seas ja isegi õppejõud tahtsid mu taieseid osta. Hindamisel neile mu tööd ei meeldinud, aga pärast tulid nad minu juurde ja küsisid „Kas sa müüd?“. Mind võeti kunstnike liitu ja ma ei tahtnud enam Ukrainasse naasta, sest mu elu ja lugu olid nüüd siin.Ikkagi otsustasid Ameerika Ühendriikidesse minna? Töötasin pärast ülikooli ühes Slovianski tehases, aga see oli raske, sest mul polnud seal mõttekaaslasi ja ma ei tundnud end hästi. Helistasin sageli su onule maalija Orest Kormašovile, et kuulda, mis laias maailmas toimub. Teesklesin, et olen haige, ja sain ühe aasta vabaks. Sain sõprade kaudu arstilt südamehaiguse diagnoosi.Kunstniku muudab emotsionaalne tasakaalutus produktiivseks. Töötasin kuus kuud ateljees ning korraldasin väljapaneku Kiievi rahvus- ja dekoratiivkunsti muuseumis, aga see pandi kohe pärast avamist kinni kui ebamoraalne näitus. Hiljem tulin sama näitusega Tallinnasse ja sain selle eest aasta parima kunstniku auhinna.Kuna tahtsin Eestisse jääda, läksin toonase kunstiakadeemia juhi Jaak Kangilaski jutule. Ta oli väga toetav, kuigi selleks polnud põhjust, ja pikendas mu elamisluba. Tunnen siiani piinlikkust, et eesti keelt ei oska, aga Eesti oli toona kakskeelne ja kõik rääkisid minuga vene keeles. Õnneks mu naine kunstnik Kadri Pärnamets ja tütar Roosi räägivad eesti keelt.Eesti taasiseseisvumise päeval avati mu näitus Vaal Galeriis. Pärast pidustusi linnas tulid inimesed ka minu avamisele ja peole. Ma ei andnud toona endale täpselt aru, mis toimub, sest olin ülepeakaela hõivatud oma näituse korraldamisega. Aasta hiljem andis Mart Laar mulle Eesti kodakondsuse. Ta kutsus mind külla, pakkus teed ja rääkis, kui oluline on kunsti roll.Milline oli su toonane elu Eestis? Eesti iseseisvuse algusaeg oli väga raske kõigi, k.a minu jaoks. Sain oma kunsti müüa ja vanemad toetasid mind, aga muid üritusi oli vähe. Tundsin, et tahan midagi muud, ja hakkasin käima rahvusvahelistel sümpoosionidel. Lätis ühel sellisel üritusel sain tuttavaks ameeriklannaga, kes kolis hiljem minu juurde Eestisse. Mina ei osanud inglise keelt ega tema vene keelt, aga paari nädalaga hakkas ta juba natuke vene keelt rääkima.Peagi kolisime USAsse, mis tundus täielik välismaa. Arvan, et talle meeldis kellelegi seletada, mis on krediitkaart või takso - see oli eksootiline. Abiellusime, sain green card'i ning hakkasime koos äri ja kunsti tegema. Olin selleks ajaks õppinud seitse aastat maalimist ja kuus aastat keraamikat. Teised kunstnikud, kellega kohtusin, tundusid märksa kogenematumad ja olid head ainult ühes kindlas asjas.Hakkasin kiiresti müüma, aga USAs ei saa korraga müüa ja karjääri teha. See on vastandite maa, mis mulle seal meeldibki. Kunstimüüjaid ei huvita kunst - see on siis hea, kui müüb, ja siis oled sa ka hea kunstnik. Nüüd on mul juba 30 aastat sama kunstikaupmees: Leslie Ferrin. Me ei küsi teineteiselt, kuidas töötame - see on mõlema isiklik kunst. Kunstniku ja kunstikaupmehe suhted pole kunagi head, aga meil on. Ostsime 20 aastat tagasi Massachusettsis Cummingtonis vana veski, kus meil on müügisaal ja stuudio.Siiski on immigrant raske olla, olin toona juba 29. Aga kunstnikule on see imeline: vene keeles öeldakse „Kui poeedil pole valus, siis tal pole millestki kirjutada“.Öeldakse ka, et kunstnikuna tuleb valu ja hullust tekitada, kui neid pole.Just, aga otsin halvas alati head. Meie abielu kestis kolm aastat, mis on täpselt green card'i saamiseks vajalik aeg. Paljud mu Eesti sõbrad arvasid, et see oli võltsabielu, aga see pole sugugi tõsi. Suhe läks keeruliseks, sest jagasime kõike, nii stuudiot kui ka samasugust lähenemist kunstis. See andis mulle uue alguse, aga mul kulus ikkagi aasta, et päriselt aru saada, et olen heas riigis ja suhteliselt edukas kunstnik.Ameerika Ühendriikides ei saa kunstnik ju riigilt toetust?Tavaliselt mitte, aga olen õppinud seda taotlema. Massachusetts on selles vallas toetav, aga ma pole kunagi uskunud vabalt jagatavasse rahasse, mida peab kuskilt küsima, pigem teen ise tööd. Ent pärast nii paljusid aastaid kunsti panustamist tunnen, et mul on selleks õigus. Saan oma kunstist küll ära elada, aga väga säästlikult. Paljud USA kunstnikud ei saa ainult sellest elatuda.Kunstnikke on erinevaid. Ühtedele meeldib oma tegutsemist mõtestada ja selle üle filosofeerida, teised vihastavad küsimuse „Mis kunsti sa teed?“ peale ja ütlevad, et ma lihtsalt teen ja nii ongi. Sind on nimetatud sürrealistiks ja antropomorfistiks, samuti lõhud vormi. Kuidas ise ennast näed, kas üldse kuidagi?Kui USAsse kolisin, kasutasin palju halli, sest kõigile siin Eestis meeldisid klassikud. USAs on värvid au sees, ja kui oma esimesi töid eestlastele näitasin, siis mulle tundus, et nad pidasid seda kitšiks. Üks Läti keraamik ütles, et sul tuleb kas ennast kogu aeg uuesti leiutada või üht ja sama asja pidevalt korrata. Nagu Jüri Arrak ja Toomas Vint, kes nüüd on klassikud.Muide, suur mõju mu kunstile oli omal ajal su isal Andrei Kormašovil, plakatikunstnikul ja graafilisel disaineril, kes paneb alati teosesse oma soovid, mis muudavad selle võimsamaks. Nagu ta tegi plakati su emast ja terve linn oli neid täis, nii et ta pani oma armastuse kunsti.Inimestele meeldib kunstnikke kastidesse panna, aga saan aru, et neil on seda vaja. Võib-olla sellepärast on okei mu tööde kohta öelda sürreaalne, sest kindla käekirjaga tööd saavad meeldida paljudele. Aga minu kunsti tegemine ei olene sildist, mis sellele külge kleebitakse. Töötan iga päev, see on nagu päeviku pidamine ja iga kord uus. Loon lihtsalt vorme, mitte sümboleid. Kui seda kirjeldaksin, oleks see igav. Kui keegi istub USAs lennukis mu kõrvale ja küsib, mis kunsti sa teed, on mul raske seda seletada. Savi on minu jaoks nagu pliiats, aga nii ei saa ju vastata.Protsessi käigus küll vahel unustan, miks alustasin - mulle meeldib rohkem, kui see mul meeles püsib. Töötan kahtlusteta, organiseeritult ega küsi, miks ma midagi teen. Hiljem annan töö kunstikaupmehele ja tema tegeleb asjaga edasi. Kui teos on valmis, pole see enam minu oma ja sel on juba oma elu. Tänapäeval sa enam alati ostjaga ei kohtugi, kuristik on suur. Aga ma ei jaksakski õhtuti pärast rasket tööpäeva galeriiüritustel ja õhtusöökidel osaleda.Tuleme Eestisse: mis sinu tööga ARSi hoovil siis täpsemalt juhtus? Torm hävitas selle, mis on küll õudne, aga sain neli vaba päeva! Seda tööd oli tõesti raske teha.Keraamikaahjude meister Andres Allik, keraamik Ingrid Alliku abikaasa, on loonud ahju, mille saab põletamise ajal skulptuuri ümbert lahti võtta. See on väga efektiivne, temperatuur on üle tuhande kraadi, leegid tõusevad kõrgele ja kõik on punane. 10-15 minuti pärast pannakse ahi uuesti kinni. See on keeruline, sest tuleb luua pudelikujuline vorm, mis sellisesse ahju (petal klin) mahuks, ning see peab sobima nii performance'iks kui ka hilisemaks eksponeerimiseks.Kuna ostjaid on vähem, ongi kunstist saanud pigem performance, k.a loengute andmine ja workshop'id.Inimesed tahavad tunda, et ka nemad on kunstnikud. Muide - vahel, kui ütlen lennukis, et olen kunstnik, ütlevad inimesed: mina ka, sest käisin ühel keraamikakursusel.Tahtsin luua tööd, kus leegid lähevad läbi skulptuuri kehade. Olin inspireeritud gootikast, mida Eestis ja eriti Tallinnas on palju. Pool mu tööst oli valmis, aga siis tuli torm... Telk kukkus kokku, hävitas nii ahju kui ka skulptuuri. Ja meil polnud enne ürituse avamist selle taastamiseks piisavalt aega.Eestis olles teengi sageli kunsti, mida ei plaani müüa ja annan sõpradele. Kapitalism muutis mind mobiilsemaks ja kujundas mu käekirja, aga igatsen lihtsalt tegemist. Mulle meeldib mängida, saagida midagi mootorsaega. Praegu teen loomaskulptuure oma abikaasa maakoju Rakvere lähedal. Tahaksin teha aia, kuhu skulptuurid peita - see oleks ainult minu jaoks. Oleks tore, kui keegi seal istuks ja inimesi ehmataks. Alustasin ratsaniku kujuga ja inimesed arvasid, et mul on hobune.Kuidas su pere praegu Ukrainas toime tuleb?Mu ema ja vend elavad ikka seal. Isa suri kahjuks sel aastal, aga paljud tema sõbrad olid läinud märksa varem. Pärast Tšornobõli katastroofi kolis mu vend Ilja pooleks aastaks minu juurde Tallinnasse, aga praegu ei soovi mu pere Ukrainast lahkuda. Ema suhtub asjasse huumoriga, öeldes, et kuna sündis 1939. aastal, on ta juba teise maailmasõja üle elanud. Nad põgenesid tema emaga paadis üle Kaspia mere - samal ajal kui neid pommitati.Ema on küll kurb, et ei saa reisida, aga ütleb, et Kiiev on väga ilus. Kõik on lahkunud, autosid pole, pargid on tühjad. Mina loen uudistest, et linna pommitatakse, aga tema ütleb, et pole midagi kuulnud. Ta teeb endiselt palju näitusi ja suhtleb avamisel inimestega.Mu vend on see-eest sõjast rohkem mõjutatud ja räägib nüüd ainult ukraina keeles. Minagi oskan ukraina keelt, käisin ju seal koolis. Ilja on hea kunstnik ja maalija, aga ta ei tundnud kunagi, et peaks seda õppima. Ta töötab televisioonis, loob interjööre reklaamidele jne. Oleme teinud ka perenäitusi, see müüb hästi. Vend ütleb, et pole kunagi makse maksnud. Raha tal pole, aga tal on linnamaja, datša Kiievi lähedal, maja Kreekas ja suvemaja Valgevene piiri lähedal. Lisaks on tal neli tütart. Riigist lahkuda ta ei tohi, aga saab neil külas käia.Ukrainal on väga raske teistsugusele teele pöörduda, sest süsteem on korrumpeerunud. Eesti uus süsteem on võib-olla liiga jäik, aga võrdsus on Eesti edu alus. Ukraina on kaotanud nii palju, aga kui nad võidavad - ma väga loodan seda, aga ei tea, millal see juhtub -, siis võitja on raske olla.Praeguseks oleme USAs teinud mitu üritust ja toetanud Tallinna ukraina kultuurikeskust, sest siis vähemalt teame, kellele raha läheb. Tegime T-särgid, müüsime kunsti ja korraldasime üritusi, millega kogusime küllaltki korraliku summa.„Triip, Täpp ja Ruut“● Näitusel on peale Sergei Isupovi tööde eksponeeritud teiste tunnustatud Eesti keraamikute looming.● Isupovi tööd on saanud palju auhindu, ta on teinud soolo- ja grupinäitusi ning ta tööd kuuluvad paljude maailma muuseumide ja erakogujate kollektsiooni.● Kuraator Kärt Seppel. ● Avatud ARSi tarbekunstigaleriis 31. oktoobrini. ● Näitusega tähistatakse EKA keraamikaosakonna 100 aasta juubelit. Sama sündmuse puhul on ARS Projektiruumis 15. septembrini avatud näitus „Voolida, hoida. Hoovused Eesti keraamikas“ (kuraatorid Kati Saarits, Raili Keiv, Laura Põld).ALUSTAS PÕHJAST: Esimesel Eesti-nädalal magas Isupov raudteejaamas ja käis restoranides laudadele jäetud toitu söömas. SERGEI JA TEMA TÖÖD: „Tahaksin teha aia, kuhu skulptuurid peita. Oleks tore, kui keegi seal istuks ja inimesi ehmataks,“ ütleb kunstnik. Foto Vallo Kruuser TORMIKAHJU: Sergei Isupov vaatab ARSi hoovis oma hävinud skulptuuri jäänuseid. Foto Kadri PärnametsPeeter Kormašov


Jaak Madison: Eesti poliitiline kultuur langeb Kaja Kallase ja Reformierakonna võimutsedes kusagile Gruusia ja Moldova vaheleSuurbritannia peaminister astus möödunud suvel tagasi, algse rongi selleks pani veerema koroonapiirangute rikkumine. Nimelt kehtestas Briti valitsus koroona tõttu karmid piirangud kogunemistele ja pidudele, kuid valitsusjuht ise pidas siiski samal ajal pisikest jõulupidu kamraadidega. Lõppes see saaga tagasiastumisega ja põhisüüdistus oli ikkagi see, et valitsusjuht on olnud silmakirjalik ja kahepalgeline, kui on seadnud ülejäänud ühiskonnale karmid piirangud, kuid ise ikkagi nendest kinni ei pea.
Eestis on aga faktiliselt tõestatud, kuidas peaminister on olnud esiteks silmakirjalik ja teiseks ka valetanud. Silmakirjalik ja kahepalgeline läbi selle, et on nõudnud kõikidelt ettevõtjatelt Venemaa suunas äritegevuse lõpetamist, kuid samal ajal on oma abikaasa teenimas mõnusat tulu Venemaa ärist. Lisaks veel ise on peaminister andnud ka laenu sellele ettevõttele, mis tegeleb Venemaal kasumi kogumisega.
Valetamisega on peaminister hakkama saanud läbi kahe asja. Esiteks on ta väitnud skandaali esimesel päeval, et see ettevõte toob vaid kaupa ära Venemaalt Eestisse. Selle valeväite lükkas ümber Metaprindi juht, kes täiesti otse kinnitas, et ikka veetakse kaupa ka Venemaale. Teiseks aga valetamine, et peaminister ei teadnud sellest ärist mitte vähimatki. See on ilmselge vale, sest Sa ise oled seda Metaprinti külastanud vahetult enne agressioon, Sa magad ühes voodis ja oled abielus ühe selle äri osalisega ning oled lisaks andnud laenanud 370 000 eurot ettevõttele, mille omanik on Su abikaasa ning mis investeerib selle raha Venemaa ärisse. Kui Sa seda tõesti ei tea, siis oled lihtsalt puruloll.
Kuid selle mõjust riigile? Kui see nii jätkub, et peaminister absoluutselt ei adu olukorra tõsidust, siis juhtub kolm asja.
Esiteks, Eesti poliitiline kultuur langeb Kallase ja Reformierakonna eestvedamisel kuskile Gruusia ja Moldova vahele. Seega muutub tavapäraseks, et võid rahulikult olla kahepalgeline valetaja ja seejuures rumalalt ülbe ja ninatark ning püsid ikka võimul.
Teiseks peegeldub selline siseriiklik areng välismaale. Eesti fassaad, tihti paraku petlik, puruneb. Seni on üritatud ehitada Eesti välisilmet, et meie oleme need palju paremad teistest postsovetlikest riikidest, kus on suurem onupojapoliitika ja korruptsioon, et meil on kõrgem kultuuriline areng ning tuntakse midagi poliitilisest vastutusest ja demokraatiast. Paraku iga päevaga liigume tagasi minevikku, kus Eesti maine oligi selline, et tegemist on väikese provintsiriigiga, kus käsi peseb kätt stiilis poliitkorruptsioon vohab, samal ajal aga üritatakse mängida pidevalt kadakasakslast ja moonakat, kus suurematele lipitsedes proovitakse saada suuremat almust.
Kolmandaks ei jää muud üle mõistlikel eestlastel, kes ei taha eelneva kahe näite juhtumist, kui et minna tänavatele ja teha mürglit. Kui printsess oma õhulossis muidu aru ei saa, et tema on vastutav hetkeolukorra ees, siis tuleb seda näidata massidega tänavatel ja eriti Stenbocki maja ees. Esimene võimalus on selleks neljapäeva hommikul, kui preili valetaja ja vassija on pidamas oma õuenarridega mänguvalitsuse koosolekut.
Jaak Madison, Euroopa parlamendi saadik, EKRE


Peaminister ja julgeolekAjal, mil toimub ajaloo suurim reservväelaste kogunemine «Ussisõnad», käib ühiskonnas suuremat sorti ussitamine. Selle keskmes on arusaam, et meie uskumus, nagu oleks Eesti poliitilise kultuuri eeskujuks Lääne-Euroopa, on osutunud ekslikuks. Sest ühtäkki ei kehti enam teadmine, et teatud teemade puhul ministrid ja peaministrid astuvad vastu vaidlemata tagasi. Ja et see ongi poliitiline kultuur, kirjutab kolumnist Maarja Vaino.Meil, tuleb välja, see kultuur siiski puudub. Kuigi see ei ole ju alati nii olnud. Meenutame, millistel põhjustel on tagasi astutud. Ainult mõned näited.
Väliskaubanduse minister Kert Kingo astus tagasi, sest jäi vahele valetamisega.
Riigihalduse minister Mihhail Korb astus tagasi, sest ütles avalikul kohtumisel, et ei toeta NATO liikmesust.
Keskkonnaminister Villu Reiljan astus tagasi maa-ameti korruptsiooniskandaali pärast.
Riigihalduse minister Jaak Aab astus tagasi, kuna jäi süüdi jääknähtudega autoroolis olemise ning kiiruse ületamisega.
Jaak Jõerüüt astus kaitseministri ametist tagasi nn särgiskandaali tõttu.
Kultuuriminister Signe Kivi astus tagasi Avo Viioli kultuurkapitali raha omastamise pärast.
Rahandusminister Jürgen Ligi astus tagasi seetõttu, et nimetas Jevgeni Ossinovskit «sisserändaja pojaks». Muide, tookord ütles Ligi sõnad, mida saaks Reformierakond pressiteates edukalt kasutada ka nüüd. Eriti midagi muuta poleks ju vaja?
«Olen pärast kaalumist otsustanud rahandusministri ametist tagasi astuda. Teen seda seepärast, et mulle on Eesti riik tähtsam kui minu ametikoht. Armastan ka tõde rohkem kui ministriportfelli. Ma usun, et mul on praegu väljaspool valitsust lihtsam tõde ja Eesti riigi mainet kaitsta.»
Tagasi astumine skandaali tõttu, mis on seotud kas isikliku või oma valdkonnas toimunud eksimusega, on olnud elementaarne ja ootuspärane, sest igasuguse positsiooniga käib kaasas vastutus. Ka asjade puhul, mida isiklikult ei olda toime pannud. Nii see lihtsalt on euroopalikus kultuuriruumis käinud pärast seda, kui monarhia vahetati demokraatliku riigikorralduse vastu välja.
Tagasi astumine skandaali tõttu, mis on seotud kas isikliku või oma valdkonnas toimunud eksimusega, on olnud elementaarne ja ootuspärane, sest igasuguse positsiooniga käib kaasas vastutus. Ka asjade puhul, mida isiklikult ei olda toime pannud. Nii see lihtsalt on euroopalikus kultuuriruumis käinud pärast seda, kui monarhia vahetati demokraatliku riigikorralduse vastu välja.
See annab ka tavakodanikule kindlustustunde, et tema riik püüab püsida ausal teel ning hoolib neist põhimõtetest, mida ise eeldab oma elanikelt – näiteks maksude maksmist, seadustest kinni pidamist jne. Nende kõrval kirjutamata seaduste järgmist, millest moodustub paljuräägitud «komberuum».
Seetõttu on peaministri põikpäine veendumus, et teda sellised kirjutatud ega kirjutamata reeglid ei puuduta, äärmiselt suur probleem ka sisejulgeolekule mõeldes.
Juba poolteist aastat on eestlastel kõrgendatud ohutunne ja küllap suurem osa on jõudnud mõelda, mida teeks juhul, kui Eestit peaks rünnatama. Kes on juba ostnud varjumiseks sobivat kinnisvara välismaal, kes kindlustanud kodumaja keldrit, kes mõelnud laste kindlasse kohta toimetamisele jne.
Kaldun viimaste sündmuste valguses nende – kahjuks ohtrate – inimeste poole, kes ütlevad, et sellise riigi eest nad oma elu ei taha anda. Et see ei ole enam minu riik. Ma olen sellistele arvamustele ikka vastanud, et valitsus ei võrdu riik. Aga nüüd ei ole ma enam selles kindel, sest praegu näib küll, et riigiga talitatakse nagu mingi isikliku asjaga, mille kodanikud olgu vagurad ja täitku lihtsalt «valitsejate» käske.
Paljud – viimase küsitluse kohaselt julgelt üle poole – on valmis kodumaad kaitsma, seda oma elu hinnaga. Aga kuidas suhtuda riigi kaitsmisse, mille «eliit» eeldab inimestelt oma eluga riskimist, aga ise ei raatsi loobuda vaenlase sõjatööstust otse või kaudselt toetavast tegevusest, sest see on rahaliselt tulus?
Kui miski viib moraali alla, siis just selline teguviis. Kabelimatsu annab aga see, kui õigustatud ootuse peale vähemalt vabandada ning vastutus võtta saab rahvas hoopis teada, et on «šaakal» ning mingit probleemi ei olegi.
Mulle on Eesti riik, keel ja kultuur armas. Ka mina olen olnud valmis vajadusel minema rindele või abistama muul moel sõjategevuses, näiteks tagalas. Aga kaldun viimaste sündmuste valguses nende – kahjuks ohtrate – inimeste poole, kes ütlevad, et sellise riigi eest nad oma elu ei taha anda. Et see ei ole enam minu riik. Ma olen sellistele arvamustele ikka vastanud, et valitsus ei võrdu riik. Aga nüüd ei ole ma enam selles kindel, sest praegu näib küll, et riigiga talitatakse nagu mingi isikliku asjaga, mille kodanikud olgu vagurad ja täitku lihtsalt «valitsejate» käske. Ja sellepärast muudab murelikuks ka võimalus, et selline arrogants õõnestab ka riigi kodanike kaitsetahet.
Kui peaminister nõrgestab oma kodanikes soovi oma riiki kaitsta, siis ei tundu see mulle erilise eduloona. Julgeolekuoht ei olegi kuskil kaugel. Ta istub keset tuba ja keeldub lahkumast.


Riigikogu erikomisjoni ette sundtoomise võimalus tekitab vastakaid tundeidPeaminister Kaja Kallase (RE) keeldumine reageerida kiirelt kutsele tulla riigikogu erikomisjonidele vastuseid andma on tekitanud küsimuse sundtoomise võimalikkusest. Seda on riigikogu VIII koosseisu (1995–1999) tööst alates arutatud eri ajutiste komisjonide töö käigus, kuid seni ei ole sunni rakendamiseni jõutud.
Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna (EKRE) aseesimees Henn Põlluaas ütles, et kõik isikud, ka valitsuse liikmed, on kohustatud tulema riigikogusse ütlusi andma ning sellest keeldumine on pretsedenditu. Samas möönis ta, et kuigi tulemata jätmise eest on mõnel puhul sätestatud karistused, ei saa politsei, prokuratuur ega keegi muu asja menetleda, sest seaduses ei ole neile seda ülesannet antud – seega pole ka komisjonil kaevata kellelegi muule kui avalikkusele.
Endine õiguskantsler Allar Jõks leidis, et ei korruptsioonivastane erikomisjon ega riigieelarve kontrolli erikomisjon pole seaduse tähenduses uurimiskomisjon, kuhu kutsutu on kohustatud rahatrahvi ähvardusel ilmuma, selgitusi andma ja küsimustele vastama. «Ja isegi uurimiskomisjonil pole õigus kohaldada kutsutud isiku suhtes sundtoomist,» lisas ta.
2018. aastal põhiseaduse asjatundjate kogu töös eksperdina osaledes tegi Jõks demokraatia tugevdamiseks mitu ettepanekut. Muu hulgas soovis ta täiendada põhiseaduse § 71 lg 3 järgmises sõnastuses: «Uurimiskomisjoni moodustamise õigus on vähemalt ühel kolmandikul riigikogu liikmetel, komisjoni menetluse ja töökorralduse sätestab seadus.»
Jõksi sõnul põhjendas ta ettepanekut asjaoluga, et parlamentaarse demokraatia tugevus sõltub paljuski opositsiooni võimekusest parandada arutelude ja järelevalve kaudu poliitiliste protsesside stabiilsust, legitiimsust, usaldusväärsust ja läbipaistvust. Tema hinnangul ei ole riigikogu kodu- ja töökorra seaduses sisalduv uurimiskomisjoni meede piisav, sest ei näe ette õiguslikke tagatisi komisjoni ülesannete täitmiseks, sealhulgas tõhusaid vahendeid kohustamaks isikuid ilmuma uurimiskomisjoni ette. Samas ei pooldanud Jõks nimetatud seaduse muutmist selliselt, et uurimiskomisjon saaks kohaldada kutse eiraja suhtes sundtoomist. «See, et me arutame tõsimeeli, kas peaministri suhtes võiks/peaks kohaldama sundtoomist, räägib piisavalt meie poliitilise kultuuri kohta,» sedastas ta.
Põhiseaduse Assamblee liikme Liia Hänni meelest on riigikogu komisjonid praegu ületanud kokkulepitud pädevust ning muudetud platsdarmideks, mida opositsioon kasutab valitsusele koha kättenäitamiseks.
Sundtoomise seadustamise soovi kohta ütles Hänni lühidalt, et jäetagu jama. «Peaminister on ju öelnud, et ta läheb komisjoni ette, kuid aeg tuleb tõepoolest enne kokku leppida. Institutsioonide vahel peaks olema vastastikku lugupidav suhtlemine, ka see on üks poliitilise kultuuri osa.»
Riigikogu Keskerakonna fraktsiooni liige Enn Eesma ei poolda samuti füüsilist ehk n-ö vägivaldset toomist, sest tema sõnul on igaühe moraalne kohustus vastata riigikogu kutsele, kui teda tahetakse ära kuulata. «Juba sellepärast, et erikomisjonides ei ole ju vaid opositsioonierakonnad, vaid riigikogu kõigi poliitiliste jõudude esindajad, kellel on õigus küsida ja teada,» lisas ta.
Põhiseaduse üks peamisi autoreid Jüri Adams heitis teemat kommenteerides pilgu minevikku: «Jamad algasid, kui Vootele Hansen juhatas riigikogu kaheksandas koosseisus eradetektiivibüroo SIA skandaali uurimist (SIA salvestas varjatult poliitikute juttu – A. A.) ning Edgar Savisaar keeldus komisjoni ette tulemast.»
Adamsi sõnul peaksid asjad käima nii, et täitevvõimu tippametnike kutsumisel selliste komisjonide ette kooskõlastatakse omavahel päev, kellaaeg ja teema, ning siis saavad nõunikud aidata. «Aga mitte nii, et tule homme kella kolmeks!»
Endine poliitik ja riigikogu VIII koosseisu probleemkomisjoni (komisjonide nimetused ei olnud siis veel paigas – A. A.) juht Vootele Hansen leidis, et sundtoomise õiguse andmisega peaks muutma kogu erikomisjonide töö ja seal käsitletavate teemade menetlemise korda. «Kui on sundtoomise õigus, siis peaks olema ka vähemalt õigus kutsutut tema ametikohal umbusaldada või teha vastav ettepanek, et need õigused oleksid vastavuses,» nentis ta.


Kaja Kallas: „Minu süü on see, et mul on see raha!“Huvide deklaratsioonid on toredad paberid, mis ei ütle meile sageli suurt mitte midagi. Nii on ka Kaja Kallase ärihuvidega.
„Minu süü on see, et mul on see raha!“
Seda ütles Kaja Kallas möödunud nädala valitsuse pressikonverentsi järel.
Üks telereporter tegi seejärel nalja, et kas peaminister laenaks talle 350 000 eurot. Ukraina iseseisvuspäeva puhul päevalillekollast jakki kandnud Kallas naeratas talle ja ütles ei. „Ma ei usalda teid,“ põhjendas ta. „Aga oma abikaasat ma usaldan.“
Eesti rahval oli neil päevil justkui põhjust rõõmustada: valitsusjuht kinnitas, et on õnnelikus abielus Arvo Hallikuga, usaldab oma meest ning tal on kogunenud nii palju sääste, et anda Arvo firmale 350 000 eurot laenu, tundmata huvi, kuhu täpselt raha läheb.
Aga osa rahvast tundis muret, et neile mängitakse mingit kummalist näitemängu. Ühtäkki selgus ju, et Halliku osalusega firma veoautod vurasid Venemaa vahet, kuigi Kallas kutsus avalikult kõiki ettevõtjaid üles Moskvaga ärisidemeid katkestama. Täiesti loomulikult kerkis küsimus, kas peaminister rahastas mingit pidi seda äri ning lõikas sellelt kasu.
Säärasele küsimusele peaks andma vastuse majanduslike huvide deklaratsioon. Dokument, mille täidavad igal kevadel kõrgemad ametnikud ja tähtsamad poliitikud (kokku üle 5000 inimese) ning mille kokkuvõtted tehakse avalikuks maksuameti veebiküljel.
Deklaratsioonide eesmärk ei ole kellegi vara või võlgu loetleda. Neid vorme täidetakse korruptsiooni vastu võitlemiseks.
Seejärel ilmuvad meediaväljaannetes tavaliselt ülevaated, kellele deklareerijatest kuulub enim vara ja kellel on kaelas kõige suuremad laenud.
Deklaratsioonide eesmärk ei ole aga kellegi vara või võlgu loetleda. Neid vorme täidetakse korruptsiooni vastu võitlemiseks. See on võitlus, mille keskmes on era- ja avalikud huvid ning toimingupiirangud.
Kaja Kallase puhul ei ole avalikult räägitud, kas valitsus soosis tema abikaasa äri, kui andis riiklikule kaubarongide firmale käsu lõpetada tegevus idaturul. Sellega suunati ju rohkem kaubavooge autovedudele.
Ainuüksi selline küsimuse püstitus võib mõne inimese närvi ajada. Mis jamps see veel on? Kuid ka sellised mõtted liiguvad meie armsal kodumaal…
Me ei tea, mida Kallase laenuga täpselt tehti. Peaminister ei ole seda lähemalt selgitanud. Vastupidi: ta väitis juba ammu, et tema ja Arvo ei kõnele kodus tööasjadest.
Arvo Hallik teatas pärast pikka avalikku survet, et osa laenust läks laoteenuste ettevõtte Stark Warehousing käivitamisse. Osa aga „erinevate investeeringute tegemiseks“.
Millised investeeringud need siis olid?
Ei tea.
Kuna laenu saanud ettevõte on tema oma ning ettevõtjad pole kohustatud oma tehinguid detailselt selgitama (ärisaladus!), siis pole kahtlused kuhugi kadunud. Äriliselt on selline konfidentsiaalsus mõistetav (eriti Halliku kui endise pankuri puhul), kuid poliitiliselt näib see lugu äärmiselt kehv.
Sisuliselt kandis Kaja Kallas oma majandushuvid laenu andes üle oma mehele. Näiteks suur osa Eesti rahvast tarvitab samamoodi fondijuhtide teenust ega investeeri ise oma pensionisääste. Meil ei ole seejuures õrna aimugi, kas fondijuht kavatseb soetada sada aktsiat A või tuhat võlakirja B.
Kui aga poliitik suure laenu annab, on olukord teine. Pangaski küsitaks 350 000 euro puhul, mida sellega teha kavatsetakse.
Tulles tagasi huvide deklaratsiooni juurde, siis värskeim neist näitab, et Kaja Kallas teenis mullu 109 540 eurot (tunamullu 73 571 eurot ehk tema sissetulek kasvas märkimisväärselt). Peaministrile kuulus maatükk Harjumaal ja korter Tallinnas, 1000 Jõelähtme golfiklubi (EGCC) A-aktsiat ning ta oli andnud kaks laenu: 5000 eurot võlgnes talle üks naine ja 350 000 eurot abikaasa investeerimisettevõte Novaria Consult.
Kui jõukas peaminister tegelikult on, me teada ei saa, sest kõik andmed (näiteks säästud) ei ole avalikud. Ei peagi olema, kui arvestada, milline kisa käib Eestis isikuandmete avalikustamise asjus.
Samuti tasub arvestada, et deklaratsioon kajastab asjade seisu vaid ühel kindlal ajahetkel. Homme võib avaneda sootuks teine pilt. Ja kes soovib midagi varjata, leiab alati mõne mooduse. C’est la vie.


Vabandamise lühike õpetusPÄEVA KOMMENTAARKaja Kallase suust on mitu päeva oodatud vabandused lõpuks kõlanud, aga kas need ka vabandustena toimivad? Ei, üleüldse mitte. Sellel on väga lihtne põhjus: peaminister ei tunne, et ta oleks milleski eksinud.Usutav tundus see, mida Kallas ütles eelmisel neljapäeval ehk päev pärast skandaali puhkemist: „Mina ei ole teinud mitte midagi valesti. Minu abikaasa ei ole teinud mitte midagi valesti. Ma tõesti ei saa aru, mis see otsene etteheide mulle on, milles mind süüdistatakse.“ Nii ta ütles. Ja nii ta mõtleb.Vahepeal on Kaja Kallas eeldatavasti saanud paremat suhtekorralduslikku nõu kui see ümmargune null peaministri büroost ja Reformierakonnast, mis tegi võimalikuks ajalooliselt halva ERR-ile antud intervjuu, mille ajal peaminister ajakirjaniku eest põgenes. Avalikuks saanud asjaolusid arvestades kuuluvad vabandused praegusel juhul paketti sama loomulikul viisil nagu Arvo Halliku Venemaaga seotud äri mahamüümine.Ja nii ütles peaminister: „Kõigepealt ütlen seda, et mul on väga kahju, et selline olukord on üldse tekkinud. Ma kindlasti vabandan kõigi ees, kes sellest riivatuna on end tundnud, aga mina saan vastutada nende moraalsete hinnangute eest, mida ma olen ka andnud.“Vabanduse asemel ohvri süüdistamineSellise vabanduse struktuur tuleb tuttav ette. Mäletate Taavi Rõivase külmkapiskandaali? Tol korral kõlas Rõivase vabandus nii: „Vabandan veelkord nii isiklikult kui kogu delegatsiooni nimel kõigi ees, kes end peol toimunu pärast halvasti tundsid.“Nii Kallas kui ka Rõivas vabandasid nende ees, kes on ennast halvasti või riivatuna tundnud. See on absurdne. Esiteks, selline vabandus kätkeb ohvri varjatud süüdistamist: teie tundsite end halvasti/riivatuna (ja tõite mulle oma tunnetega jama kaela). Teiseks, vabandust palumise tegelik mõte on ju võtta vastutus iseenda tegude või tegematajätmiste eest. Vabandust palumisel, mis vastutuse võtmise asemel varjatult kedagi süüdistab, on soovituga vastupidine efekt.Mäletatavasti õnnestus ERR-i ajakirjanikul Rain Koolil 2012. aastal välja pressida vabandus peaminister Andrus Ansipilt. See kõlas nii: „Jah, ma vabandan.“ Tuletan meelde ka küsimuse, mille vastuseks viidatud vabandus kõlas: „Kas olukorras, kus Reformierakonna liikmed on mokaotsast möönnud, et võib-olla rahastamisega seotud ebaselgeid tegusid on minevikus tehtud, ei tundu teile, et oleks puhtam ja selgem avalikult vabandada - see puhastaks õhku ja muudaks tõsisemalt võetavaks ka võimalikud seadusemuudatused erakondade rahastamisega seoses?“Kui nüüd tundub, et Reformierakonnas on lood vabandust palumisega ajalooliselt kehvad - no lihtsalt ei tule välja, keel ei paindu -, siis leidub mees, kellel tuleb natuke paremini välja kui teistel. Üllatus, üllatus: see on Jürgen Ligi. Tema on päris õnnestunud (loe: siiras) sõnastuses palunud vabandust selle pärast, et ta nimetas Jevgeni Ossinovskit sisserändaja pojaks roosast erakonnast. Ta on vabandust palunud näiteks kiiruse ületamise pärast ja vähemalt korra nende ees, kellele oravad on mäkra mänginud. "Avalikult vabandust paluda on mõtet ainult siis, kui inimene päriselt tunneb, et ta on eksinud."Vilja Kiisler ajakirjanik


HENN PÕLLUAAS: ootaks ka õiguskantsleri sõnavõttu Kaja Kallase ülbuse suunalPeaminister Kaja Kallas ei ole suvatsenud anda rahuldavaid vastuseid üles kerkinud teravatele küsimustele tema abikaasa jätkuva Venemaa äri ja ka tema enda osaluse kohta selles, mis kahjustab sügavalt Eesti riigi mainet ja tõsiseltvõetavust teiste riikide silmis. Oleme kuulnud vaid vassimist, aga ka otseseid, teineteisele vastukäivaid valesid ja väiteid, justkui temasse see asi ei puutuvatki. Nüüd otsustas ta ignoreerida kutset Riigikogu riigieelarve kontrolli erikomisjoni ja korruptsioonivastase erikomisjoni ühisistungile, et vastata riigikogu saadikute küsimustele.
Tegemist on enneolematu arrogantsiga, millega Kallas püüab paika panna ja näidata enda üleolekut Riigikogust. Kallas ei hooli sellest, et Eesti on parlamentaarne riik, kus valitsus allub parlamendile, mitte vastupidi ning peaminister on aruandekohustuslik parlamendi ees. Kahetsusväärselt ei ole see sugugi esimene kord, kui ta keeldub järgimast Riigikogu komisjoni kutset. Kallas keeldus tulemast ka riigieelarve kontrolli erikomisjoni istungile, et arutada presidendi kantselei rahastamise küsimusi. See on pretsedenditu.
Riigikogu kodu- ja töökorra seaduse paragrahv 22 sätestab, et parlamendi komisjon võib nõuda valitsuselt oma tööks vajalikke andmeid ning nõuda ministri, sealhulgas peaministri, osalemist komisjoni istungil valitsusliikme võimkonda kuuluvate küsimuste kohta teabe saamiseks. Kutsutu on kohustatud ilmuma, andma selgitusi ja vastama küsimustele. Kohustatud!
Tuleb välja, et väljavalitutele seadus ei loe. Kallase ja tema valitsuse poolt on ka varem korduvalt esitatud väljakutse nii parlamentarismile kui ka demokraatlikule riigikorrale. Meenutagem kasvõi ülemöödunud aastat, kui Reformierakond pani sule sappa enda koalitsioonipartnerile ja valitses põhiseadusevastaselt ainuerakonnana riiki. Või siis tänavu kevadist jõhkrat Riigikogust ülesõitmist kui usaldushääletusega suruti läbi terve pakett järgmisel aastal jõustuvaid erinevaid maksutõuse. Erinevatest demokraatiat, kodanikuvabadusi ja sõnavabadust murendavatest eelnõudest ma ei hakka rääkimagi.
On väga positiivne, et president Karis reageeris kriitiliselt Kallase voluntaristlikule keeldumisele ning rõhutas, et valitsuspoliitikute töö on vastata küsimustele riigikogu komisjoni ees, kui need kerkivad. Ja teha seda ka, sõltumata sellest, kas komisjoni juhib opositsiooni või koalitsiooni esindaja. President rõhutas, et valikud, mis selles olukorras jätavad riigikogu kõrvale, loovad tuleviku jaoks pretsedendi ja kujundavad Eesti demokraatia mainet.
Paraku ei läinud president jällegi lõpuni ning ei hoiatanud peaministrit tõsiste tagajärgede eest kui ta jätkab riigikogu ignoreerimist ja ei nõudnud otsesõnu Kallase minekut komisjoni ette. Ta ei rõhutanud, et tegemist on äärmiselt tõsise põhiseadusliku kriisiga. Karis leidis vaid, et selles kui tõsiseks Kallas tõusetunud probleemi peab ning milline on Eesti riigile õige lahendus, omavad olulist rolli ka valitsuskoalitsiooni erakonnad – Reformierakond, Eesti 200 ja sotsiaaldemokraadid.
Tundub, et tema lootus koalitsiooni heale tahtele probleem sisuliselt ja tegelikult lahendada, ei vastata. Nagu me aga oleme juba kuulnud, ei näe Reformierakond oma esimehe kahepalgelisuses, topeltmoraalis, valetamises ja parlamendi ignoreerimises vähimatki küsitavust. Neile olevat Kallas andnud ammendavad vastused. Ka nende koalitsioonipartnerid sotsid (Ossinovski) ja kahesajalased (Hussar) on öelnud, et ei näe põhjust valitsuse lagunemiseks. Seega mingit probleemi justkui polegi – Kallase sõnu kasutades, on tegemist vaid «šaakalite» alatu rünnakuga tema vastu. Tema «moraalne kompass» on paigas ja tagasi ta ei kavatse astuda.
Nüüd on siis ka Kallase abikaasa osalusel Eesti-Venemaa äriga tegelenud Stark Logistics temast eeskuju võtnud ja teatanud, et lükkab kutse tagasi ning ei kavatsegi riigikogu komisjonide istungitest osa võtta. See on ennekuulmatu.
Tundub, et peaminister ja teda ümbritsevad isikud on täielikult kaotanud reaalsustaju ning pretendeerivad enda ülimuslikkusele, ilmeksimatusele ja puutumatusele ning kavatsevad võimust iga hinna eest kinni hoida. Valitsus, ehk täidesaatev võim peab alluma parlamendile. See, mis toimub, peab olema täielikult välistatud. Tagajärg on märksa hullem kui lihtsalt tuleviku jaoks pretsedendi loomine ja Eesti demokraatia maine kujundamine, nagu president kirjeldas. Tegemist on demokraatia summutamisega, parlamendi viimisega vaikivasse olekusse ja valitsuse ainuvõimu kehtestamisega ehk teisisõnu diktatuuriga. See ei tule kõne allagi!
Ootan õiguskantslerilt selget seisukohavõttu ja presidendilt veelgi karmimat reageerimist. Kaja Kallas peab koheselt tagasi astuma! Kui seda ei juhtu, ootab ühiskonna valdav enamus peaministri umbusaldamisele ka tema koalitsioonipartnerite allkirju. Oma usalduskrediidi maha mänginud Kaja Kallas peaministrina enam jätkata ei saa.
Henn Põlluaas, Riigikogu liige (EKRE)