Riigikogu eelinfo 6.–12. veebruariniRiigikogu IX istungjärgu 4. töönädal 6.– 9. veebruarini
Esmaspäev, 6. veebruar
Kell 15 – täiskogu istung
Riigikogu kinnitab töönädala
päevakorra<https://www.riigikogu.ee/tegevus/paevakorrad-ja-
protokollid/?startDate=06.02.2023>.
Esimene lugemine – kaks eelnõu: Riigikogu otsuse „„Eesti
julgeolekupoliitika alused“ heakskiitmine“ eelnõu (775 OE) ja
Riigikogu otsuse „Riigikogu otsuse „Kaitseväe kasutamise tähtaja
pikendamine Eesti riigi rahvusvaheliste kohustuste täitmisel
rahvusvahelisel sõjalisel operatsioonil Inherent Resolve“ muutmine“
eelnõu (776 OE).
Riigikogu liikmete arupärimisele õpilaste immuniseerimise kohta (nr 161)
vastab tervise- ja tööminister Peep Peterson.
Riigikogu liikmete kõnesoovide korral toimub vaba mikrofon.
Kell 11 – komisjonide istungid
Euroopa Liidu asjade komisjoni ja väliskomisjoni ühisistungil – kell
14: Eesti seisukohad 9.–10. veebruaril toimuval Euroopa Ülemkogu
erakorralisel kohtumisel, kutsutud peaminister Kaja Kallas;
keskkonnakomisjonis – kell 11.10: atmosfääriõhu kaitse seaduse
muutmise seaduse eelnõu (765 SE), kutsutud Riigikogu liige Jürgen Ligi ja
Keskkonnaministeeriumi esindajad; keskkonnaseadustiku üldosa seaduse ja
teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu (734 SE), kutsutud
Keskkonnaministeeriumi, Siseministeeriumi ja Keskkonnaameti esindajad;
metsaseaduse ja planeerimisseaduse täiendamise seaduse eelnõu (755 SE),
kutsutud Keskkonnaministeeriumi esindajad;
kultuurikomisjonis – kell 11.10: muinsuskaitseseaduse, halduskoostöö
seaduse ja muuseumiseaduse muutmise seaduse eelnõu (760 SE), kutsutud
Kultuuriministeeriumi esindajad; kõrgharidusseaduse ning õppetoetuste ja
õppelaenu seaduse muutmise seaduse eelnõu (767 SE), kutsutud Haridus- ja
Teadusministeeriumi ja Rahandusministeeriumi esindajad;
maaelukomisjonis – kell 11.10: maaelu ja põllumajandusturu korraldamise
seaduse ning veterinaarseaduse muutmise seaduse eelnõu (738 SE), kutsutud
Maaeluministeeriumi esindajad; kohanimeseaduse ja ruumiandmete seaduse
muutmise seaduse eelnõu (768 SE); maakatastriseaduse, asjaõigusseaduse ja
teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu (761 SE);
majanduskomisjoni videoistungil – kell 11.10: elektrituruseaduse ja
teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu (696 SE), kutsutud Majandus- ja
Kommunikatsiooniministeeriumi esindajad; ehitusseadustiku, ehitusseadustiku
ja planeerimisseaduse rakendamise seaduse ning riigivaraseaduse muutmise
seaduse eelnõu (746 SE), kutsutud Justiitsministeeriumi ja Riigikogu
Kantselei esindajad; e-identimise ja e-tehingute usaldusteenuste seaduse
muutmise seaduse eelnõu (736 SE), kutsutud Majandus- ja
Kommunikatsiooniministeeriumi esindaja; konkurentsiseaduse muutmise seaduse
eelnõu (759 SE), kutsutud Justiitsministeeriumi ja Konkurentsiameti
esindajad; arvamuse andmine Euroopa Liidu asjade komisjonile: Eesti
seisukohad Euroopa Liidu hädaolukorra instrumendi eelnõude kohta ning
Eesti seisukohad ELi lühiajalise majutuse üüriteenustega seotud andmete
kogumise algatuse kohta, kutsutud Majandus- ja
Kommunikatsiooniministeeriumi esindajad;
põhiseaduskomisjonis – kell 11.15: politsei ja piirivalve seaduse
muutmise ning sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu
(756 SE), Eesti Vabariigi valitsuse ja Soome Vabariigi valitsuse vahelise
rahvastiku registreerimise kokkuleppe ratifitseerimise seaduse eelnõu (763
SE) ja rahvastikuregistri seaduse muutmise seaduse eelnõu (762 SE),
kutsutud Siseministeeriumi esindajad; kohtute seaduse ja kohtumenetluse
seadustike muutmise seaduse (erakorralise ja sõjaseisukorra aegne
kohtupidamine) eelnõu (753 SE), kutsutud Justiitsministeeriumi esindajad;
välisriigis hääletamine, kutsutud riigi valimisteenistuse esindaja;
rahanduskomisjonis – kell 11.15: makse- ja arveldussüsteemide seaduse
eelnõu (743 SE); kogumispensionide seaduse ja sellega seonduvalt teiste
seaduste muutmise seaduse eelnõu (771 SE); käibemaksuseaduse ja
ravimiseaduse muutmise seaduse eelnõu (757 SE); Riigikogu otsuse
„Ettepaneku tegemine Vabariigi Valitsusele toiduainete käibemaksu
langetamiseks 5-le protsendile“ eelnõu (751 OE);
riigikaitsekomisjonis – Eesti seisukohad Euroopa Liidu
küberkaitsepoliitika teatise kohta, kutsutud Kaitseministeeriumi esindaja;
kaitseväeteenistuse seaduse muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste
muutmise seaduse eelnõu (754 SE), kutsutud Kaitseministeeriumi,
Kaitseressursside Ameti ja Kaitseväe Peastaabi esindajad;
sotsiaalkomisjonis – kell 11.10: soodustingimustel vanaduspensionide
seaduse muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse
eelnõu (710 SE); tööturumeetmete seaduse eelnõu (735 SE);
tervishoiuteenuste korraldamise seaduse ja vangistusseaduse muutmise
seaduse eelnõu (699 SE); okupatsioonirežiimide poolt represseeritud isiku
seaduse muutmise seaduse eelnõu (770 SE), kutsutud Sotsiaalministeeriumi
esindaja; heaolu arengukava 2023–2030, kutsutud sotsiaalkaitseminister
Signe Riisalo ning tervise- ja tööminister Peep Peterson;
väliskomisjonis – kell 11.15: julgeolekuolukorra arengud, kutsutud
Kaitseministeeriumi esindajad;
õiguskomisjonis – kell 11.15: karistusseadustiku muutmise ja sellega
seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse (Euroopa Liidu õigusest
tulenevad rahatrahvid) eelnõu (94 SE) ning audiitortegevuse seaduse,
finantskriisi ennetamise ja lahendamise seaduse ning teiste seaduste
muutmise seaduse (finantsvaldkonna väärteokaristuste reform, ELi
õigusest tulenevad karistused) eelnõu (111 SE), kutsutud
Justiitsministeeriumi, Rahandusministeeriumi ja Finantsinspektsiooni
esindajad; relvaseaduse ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise
seaduse eelnõu (627 SE), relvaseaduse muutmise seaduse eelnõu (558 SE) ja
relvaseaduse muutmise seaduse eelnõu (557 SE) ühendamine, kutsutud
algatajate ja Siseministeeriumi esindajad; relvaseaduse ja
riigilõivuseaduse muutmise seaduse (digilahendused loamenetluses ning
teenistus- ja tsiviilrelvade registri arendamine) eelnõu (737 SE),
kutsutud Siseministeeriumi, Keskkonnaministeeriumi ning arvamuse avaldajate
ja kaasatavate esindajad;
korruptsioonivastases erikomisjonis – kell 13.30: kohtumine Riigikogu
liikme Liina Kersnaga Tartu Erakooliga seotud küsimustes;
julgeolekuasutuste järelevalve erikomisjonis – kell 14.30: kohtumine
peaminister Kaja Kallasega;
riigieelarve kontrolli erikomisjonis – kell 13.15: omavalitsuste
finantsraskused, kutsutud riigihalduse minister Riina Solman ning
Rahandusministeeriumi, Eesti Linnade ja Valdade Liidu, Rõuge
vallavalitsuse, Põhja-Sakala vallavalitsuse, Kohtla-Järve linnavalitsuse
ja Riigikontrolli esindajad; istung on avalik, toimub
veebiülekanne<https://www.riigikogu.ee/live/2/et> (ruum L333 ja
videosild).
Sündmus
Kell 13 – Riigikogu esimees Jüri Ratas külastab Päästeametit.
Teisipäev, 7. veebruar
Kell 10 – täiskogu istung
Esimene lugemine – kaks eelnõu: Riigikogu otsuse „Margit Vuti
Riigikohtu liikmeks nimetamine“ eelnõu (752 OE) ja Riigikogu otsuse
„Janar Holmi riigikontrolöri ametisse nimetamine“ eelnõu (769 OE).
Uuesti arutamine – üks seadus: välisteenistuse seaduse muutmise ja
sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seadus (45 UA).
Kell 14 – komisjonide istungid
kultuurikomisjonis – teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni
korralduse seaduse eelnõu (773 SE), kutsutud Haridus- ja
Teadusministeeriumi, Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi, erateadus-
ja arendusasutuste ning Eesti Bioeetika ja Inimuuringute Nõukogu
esindajad;
riigikaitsekomisjonis – riigikaitse arengukava 2022–2031 sõjalise
kaitse osa uuendamine ja Kaitseväe diviisi loomine, kutsutud
kaitseminister Hanno Pevkur ja Kaitseväe juhataja kindral Martin Herem;
sotsiaalkomisjonis – Centari uuring „Tervisetehnoloogiate hindamise
protsess ja otsustuskriteeriumid Eestis”, kutsutud Centari,
Ravimitootjate Liidu, Haigekassa, Sotsiaalministeeriumi, Ravimiameti ja
Eesti Varude Keskuse esindajad; ravimiseaduse muutmise seaduse eelnõu (683
SE), kutsutud algatajate, Sotsiaalministeeriumi, Ravimitootjate Liidu ja
Haigekassa esindajad; Eesti Haigekassa seaduse muutmise ja sellega
seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse (Eesti Haigekassa nimetamine
Tervisekassaks) eelnõu (772 SE), kutsutud Sotsiaalministeeriumi ja
Haigekassa esindajad;
väliskomisjonis – Eesti tegevus soome-ugri hõimurahvaste toetamisel,
kutsutud Haridus- ja Teadusministeeriumi, Kultuuriministeeriumi,
Välisministeeriumi, soome-ugri rahvaste konsultatiivkomitee, Fenno-Ugria
Asutuse ja Seto Kongressi esindajad (ruum L332);
õiguskomisjonis – kriminaalmenetluse seadustiku muutmise ja sellega
seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse (kriminaalmenetluse revisjoni)
eelnõu (367 SE), kutsutud Justiitsministeeriumi, Siseministeeriumi, Harju
Maakohtu ja Eesti Advokatuuri esindajad; relvaseaduse ja sellega seonduvalt
teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu (627 SE), kutsutud
Siseministeeriumi esindajad; relvaseaduse ja riigilõivuseaduse muutmise
seaduse (digilahendused loamenetluses ning teenistus- ja tsiviilrelvade
registri arendamine) eelnõu (737 SE), kutsutud Siseministeeriumi,
Keskkonnaministeeriumi ning arvamuse avaldajate ja kaasatavate esindajad.
Sündmus
Kell 12 – Riigikogu esimees Jüri Ratas osaleb Postimehe arvamusliidrite
lõunal.
Kolmapäev, 8. veebruar
Kell 12 – infotund
Kell 14 – täiskogu istung
Kolmas lugemine – viis eelnõu: kohtute seaduse muutmise ja sellega
seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu (633 SE), turvategevuse
seaduse eelnõu (638 SE), makse- ja arveldussüsteemide seaduse eelnõu
(743 SE), soodustingimustel vanaduspensionide seaduse muutmise ja sellega
seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu (710 SE) ning
riigivaraseaduse ja teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu (712 SE).
Teine lugemine – 11 eelnõu: Riigikogu otsuse „Riigikogu otsuse
„Kliimapoliitika põhialused aastani 2050ˮ muutmine“ eelnõu (616 OE),
kaitseväeteenistuse seaduse muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste
muutmise seaduse eelnõu (754 SE), kriminaalmenetluse seadustiku muutmise
seaduse eelnõu (684 SE), tervishoiuteenuste korraldamise seaduse muutmise
ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu (699 SE),
tööturumeetmete seaduse eelnõu (735 SE), maapõueseaduse ja sellega
seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu (745 SE),
ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni seaduse eelnõu (523 SE),
elektrituruseaduse ja teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu (696 SE),
ehitusseadustiku, ehitusseadustiku ja planeerimisseaduse rakendamise
seaduse ning riigivaraseaduse muutmise seaduse eelnõu (746 SE),
e-identimise ja e-tehingute usaldusteenuste seaduse muutmise seaduse
eelnõu (736 SE) ning konkurentsiseaduse muutmise seaduse eelnõu (759 SE).
Komisjoni istung
riigieelarve kontrolli erikomisjonis – kell 9: Riigikontrolli
kontrolliaruanne, kutsutud Riigikontrolli esindajad.
Neljapäev, 9. veebruar
Kell 10 – täiskogu istung
Olulise tähtsusega riikliku küsimuse „Rohepööre või
rohepöörasus?“ arutelul esinevad ettekandega keskkonnaminister aastatel
2020–2021 Rain Epler, TalTechi energeetikaprofessor Alar Konist ja Eesti
Konservatiivse Rahvaerakonna fraktsiooni liige Martin Helme.
Kell 14 – komisjonide istungid
keskkonnakomisjonis – Riigikogu otsuse „Metsanduse arengukava aastani
2030 kinnitamine“ eelnõu (774 OE), kutsutud Keskkonnaministeeriumi,
juhtkogu ja huvigruppide esindajad; istung on avalik, toimub
veebiülekanne<https://www.riigikogu.ee/live/2/et> (Riigikogu
konverentsisaal ja videosild);
riigikaitsekomisjonis – kell 13.05: julgeolekuolukorra arengud, kutsutud
Kaitseministeeriumi valitsemisala esindajad;
väliskomisjonis – Eesti majandusdiplomaatia prioriteedid, kutsutud
Välisministeeriumi, Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi ning EASi
ja KresExi ühendasutuse esindajad.
Sündmus
Kell 10.15 – väliskomisjon kohtub Jevgenia Kara-Murza ja teiste Vaba
Venemaa Fondi esindajatega.
Reede, 10. veebruar
Komisjoni istung
Euroopa Liidu asjade komisjoni videoistungil – kell 10: seisukoha andmine
ELi hädaolukorra instrumendi eelnõude kohta ning Euroopa Komisjoni
määruse eelnõu ettepaneku kohta, milles käsitletakse lühiajalise
majutuse üüriteenustega seotud andmete kogumist ja jagamist ning millega
muudetakse määrust (EL) 2018/1724, kutsutud Majandus- ja
Kommunikatsiooniministeeriumi esindaja.
Sündmused
Kell 10.45 – Riigikogu esimees Jüri Ratas ja liikmed Kalvi Kõva, Sven
Sester, Toomas Jürgenstein, Tõnis Mölder, Indrek Saar, Marko Torm, Timo
Suslov ja Kaido Höövelson osalevad Balti Assamblee korvpalliturniiril
Käärikul.
Kell 15 – Euroopa Julgeoleku- ja Koostööorganisatsiooni Parlamentaarse
Assamblee (OSCE PA) Eesti delegatsiooni liige Heljo Pikhof osaleb
videosilla teel Balti- ja Põhjamaade ning Poola OSCE PA delegatsioonide
kohtumisel.
Riigikogu pressiteenistus
Karin Kangro
631 6356, 520 0323
karin.kangro@riigikogu.ee<mailto:karin.kangro@riigikogu.ee>
päringud: press@riigikogu.ee<mailto:press@riigikogu.ee>


"Jüri on uskumatu mees" ehk Keskerakondlased siunasid Võhmas valitsust, kuid kiitsid teineteistKolmapäeval veidi enne kella nelja seisab tumerohelises jopes Priit Toobal, mobiiltelefon käes, Võhma päevakeskuse ees. Kohe-kohe peaks sinna saabuma Keskerakonna esimees, riigikogu juhataja Jüri Ratas. "Mina arvasin, et tuleb vähem rahvast," ütleb Toobal toas ootava publiku kohta.
Endine Võhma linnapea Jaak Aab on Ratasele teejuhiks ning jõuab päevakeskuse juurde veidi enne tema beeži Mercedest. Nii Aab kui Ratas on riietatud erkrohelisse. Aabil on käes piparkoogid ja küpsised. Äsja on tuldud kohtumiselt Viljandi pensionäridega.
Esiteks soovib Ratas Sakala ajakirjanikult teada, kas pühapäevasel annetuskontserdil tuli väikese Kevin-Sandri haruldase haiguse ravi toetuseks vajalik summa kokku. Võttis ju ka Ratas üritusest osa, kui pisipoisi heaks jalga keerutas.
Võhma päevakeskuses on parajasti käsil kolimine: ruumi tuleb teha lasteaiale. Ajakirjanik loendab kokku 32 inimest, peaaegu kõik pensionärid. Konkurentsitult noorim kohalviibija on seitsmeaastane poiss, kes soovib oma sõnul kunagi silmakirurgiks ja presidendiks saada.

Jüri Ratas ja Jaak Aab saabusid Võhma päevakeskusesse üheskoos.
Elmo Riig

Ratas, Toobal ja Aab võtavad üleriided seljast ja sammuvad rahva ette. Ratas kätleb kõik saalisolijad üksipulgi läbi. Kohal on ka Priit Pramann, Aabi ministripõlveaegne nõunik. Kersti Sarapuud veel pole, kuid üritus hakkab siiski peale. Riigikokku kandideerivate poliitikute selja taga päevakeskuse köögis valmib glögi, mis peagi oma etteasteni jõuab.
Kõigepealt asub Ratas rääkima sellest, kuidas Keskerakond koroonakriisi ajal kohalikele omavalitsustele, inimestele ja ettevõtetele appi tuli, kuid kuidas Reformierakond seda teinud ei ole, sest tema sõnul pole energeetikasektori ettevõtetel vajalikke toetusi. "See on minu meelest väga erinev lähenemine Reformierakonna ja Keskerakonna poole pealt," teatab ta.
Siis kirub Ratas möödunud sügisel loodud universaalteenust. Ta ütleb, et 19 senti kilovatt-tunni elektri eest on liiga palju. Seejärel kiidab eksminister Jaak Aabi, kelle juhtimisel oli hinnalagi madalamal. "Jaak vedas neid erinevaid pakette," lausub Ratas tunnustavalt.
Vahepeal jõuab kohale Kersti Sarapuu, kes hilinemise pärast vabandust palub. "Ei see on väga hea, et sa ei kihutanud. Teeolud on väga tõsised," rahustab Ratas hilinejat.
Seejärel avaldab ta nördimust, et Reformierakonna, Isamaa ja Sotsiaaldemokraatliku Erakonna koalitsioonilepingus pole tervishoiust ühtegi sõna. Keskerakond oli seevastu uue Viljandi haigla rajamise algataja.
Nüüd on Jaak Aabi kord ning Ratas saab asuda kuulajatele glögi ette kandma. Peagi liitub temaga Priit Toobal. Mõlemad toovad köögist kahe papptopsi kaupa kuuma punast vedelikku. "Olge ettevaatlik, see on tuline!" hoiatab Ratas üht prouat.
Aab ei ole Ratase kiitmisega kitsi. "Jüri on uskumatu mees. Enne valimisi põrutavad kõik oma ringkondadesse, aga tema on siin," sõnab Aab Harju- ja Raplamaal riigikokku kandideeriva Ratase kohta.
Saalisviibijad saavad kuulda Aabi meenutusi sellest, kuidas Võhmat omal ajal raskustest välja sikutati. "Riik tuli ka teatud asjadega appi, aga see ei olnud kerge. Aga sai soojamajanduse korda, majad on püsti, on kool ja lasteaed," räägib ta.
Pärast meenutusi koduradadelt teatab Aab, et Reformierakonnaga valitsuses olles suudeti ikkagi ka midagi läbi suruda, et inimestel kergem oleks. Seejärel kirjeldab ta, kuidas möödunud aasta kütteperioodil inimeste ja ettevõtete toetuseks pakett välja pakuti ja Reformierakond selle tagasi lükkas. "Reformierakond ütles, et meil on sõda ja ei ole vaja. Aga niimoodi jõuab sõda inimeste taskutesse," sõnab Aab.
"Valitsus oleks saanud hinnatõusu leevendamiseks üht-teist ära teha, aga kahjuks ei teinud seda," nendib Aab, kuid tunnistab samas, et palku ja toetusi on tõstetud. Aga sedagi poolikult: õpetajate palgatõusuks raha anti, kuid lasteaiaõpetajatele ja kultuuritöötajatele mitte.
Siis saab sõna Kersti Sarapuu, kes hakkab rääkima, kuidas Keskerakond, täpsemalt Taavi Aas, hakkas valitsusse saades aktiivselt teedevõrku arendama. "Oleme ausad: enne kui meie valitsusse saime, polnud tehtud isegi suurte maanteede projekte," sõnab Sarapuu. Samuti kiidab ta Ratast, et too kõik Eesti omavalitsused läbi käib, ja nimetab praegust valitsust mitte kõige inimsõbralikumaks.
Kui muidu on Priit Toobal nii ühismeedias kui ka leheveergudel Põhja-Sakala vallavõimu suhtes väga kriitiline, siis nüüd peab ta omavalitsuse probleemide süüdlaseks pigem riiki. "See, et nii paljud kohalikud omavalitsused on raskes seisus, peab tulenema riigi rahastusest," teatab Toobal.

Teksavestis mees manitses poliitikuid antud lubadusi ellu viima.
Elmo Riig

Ratas tunneb vahepeal huvi, kas keegi soovib glögi juurde. "Palun tõstke tops üles ja me toome juurde." Mõned topsid tõusevad.
Priit Pramann pikka juttu ei tee. Vähema kui kahe minuti jooksul räägib ta oma töömeheteest ja tahtest toetada Keskerakonna meeskonda riigikogu valimisteks valmistumisel. Pramann on olnud Kuressaare linnapea ja endise Vihula valla vanem. Toona kuulus ta Reformierakonda.
Seni üpris vaikselt istunud, aeg-ajalt mõistvalt kaasa noogutanud publik saab nüüd poliitikutele küsimusi esitada.
Pruunis nahktagis mees teatab, et poliitikud rääkisid igasugu asjadest, kuid pensionidest juttu ei tulnud. Ta tahab teada, miks pensionid nii väiksed on. Ratas jõuab vastusega paari sõna kaugusele, kui nahktagis mees ütleb vahele, et pension peaks olema 1500 eurot. See tõstab saalis naerupahvaka.
Ratas vastab, et Keskerakond ei ole pensionist mitte rääkinud, vaid astunud reaalseid samme pensioni kasvuks. "Keskerakond oli viimastel aastatel valitsuses, kui me tõstsime erakorraliselt pensione. Selle aasta alguses tõusis pension erakorraliselt 20 eurot," ütleb Ratas ja möönab kohe, et tõus pole inflatsiooniga võrdväärne.
"Kui seda oleks nii kerge teha, siis miks Reformierakond kümme aastat või isegi rohkem pensione ei tõstnud? Järelikult ei ole seda nii kerge teha," ütleb Ratas ja kõneleb sellest, kuidas Keskerakonna otsusega tõusis üksi elava pensionäri toetus möödunud aastal 200 euroni.
Kersti Sarapuu asub erakonna esimeest toetama. Ta võib oma sõnul tõestada, et Keskerakond ja eeskätt Ratas on igal aastal nõudnud erakorralist pensionitõusu. "Kui Jüri ei oleks järjekindlalt pensionitõusu nõudnud, siis ma arvan, et neid ei oleks."
Appi tõttab ka Aab: "2005–2007, kui majandusminister oli Edgar Savisaar ja sotsiaalminister oli Jaak Aab, suutsime kahe aastaga välja pressida kaks erakorralist pensionitõusu." Ta lisab, et kõik erakorralised pensionitõusud on sündinud Keskerakonna initsiatiivil.
Ühel proual on mure sotsiaaltoetuste saamisega. Aab ei oska kohe head nõu anda ja pakub välja, et proua võiks talle meilile kirjutada. "Riigikogu meiliaadress on teada, on ju?"
Veel päritakse poliitikutelt, mida nad arvavad e-valimistest, vanadekodudest ning ikka ja jälle pensionidest. "Kui tuleb aeg vanadekodusse minna ja pensionist välja ei tule, siis mis edasi saab?" pärib püsti tõustes lilla mütsiga proua.
Kohtumise lõpus läheb jutt Põhja-Sakala valla sisepoliitikale ning Priit Toobal saab pikalt ja laialt rääkida vallavanem Karel Tölbi kärpeplaanist. Rahvas muutub silmanähtavalt emotsionaalsemaks: ähvardab ju kärpekava ka kultuurimaja ja linnavalitsuse hoone müüki panna. Kuid iseäranis ärritab inimesi Võhma sauna võimalik sulgemine. Ratas tõmbab aga arutelule peagi pidurit: "Siin läheb juba Põhja-Sakala volikoguks ära."
Viimane sõna jääb teksavestis mehe tahte kohaselt rahvale. Mees räägib, et saalisviibijad on Keskerakonna poliitikute valimisest huvitatud, kuid manitseb, et nad kutsutakse Võhmasse tagasi, et neilt lubaduste elluviimist nõuda.

Ratas sai päevakeskuse personalilt kingituseks pudeli angervaksasiirupit ja purgi mett.
Elmo Riig

Ratas pakub naasmise kuupäevaks 6. märtsi, päeva pärast riigikogu valimisi. See on aga publiku ühehäälse otsusega liiga vara.
Riigikogu esimees saab Võhmast lahkudes kaasa pudeli angervaksasiirupit ja purgi mett.
Imbi Aas kirjutas Ratasele luuleread: "Kohtunikele meeldis enam, Jüri tants on kõige kenam."


Positiivse jaanuari käive oli Tallinna börsil üle 26,7 miljoni euroTALLINN, 3. veebruar, BNS – Jaanuar oli Tallinna börsil positiivne kauplemiskuu, indeks OMXTGI tõusis 6,47 protsenti 1881,11 punktini; börsi põhi- ja lisanimekirjas tehti tehinguid 58 722, kokku 26,1 miljoni euro väärtuses, ning First Northi alternatiivturul 5217, ligi 649 274 euro eest. Võrreldes detsembriga tõusis põhi- ja lisanimekirja kogukäive lõppenud kuul 14,74 protsenti, selgus Nasdaqi statistikast.Suurimat käivet tehti möödunud kuul Tallinna börsi arvestuses Enefit Greeni aktsiatega – 12 374 tehingu koguväärtus oli üle 7,6 miljoni euro. Aktsia hind tõusis sealjuures 0,05 protsendi võrra 4,380 euroni.Jaanuari alguses allkirjastas Enefit Green 325 miljoni euro ulatuses kokkuleppeid SEB ja Põhjamaade Investeerimispangaga (NIB) oma käimasoleva investeerimisprogrammi rahastamiseks.Jaanuari alguses teatas Enefit Green, et AS Nordecon kontserni ettevõte Nordecon Betoon OÜ (NOBE) ja Verston OÜ ühispakkujatena ning Enefit Green AS-i tütarettevõtted Tootsi Windpark OÜ ja Enefit Wind Purtse AS sõlmisid peatöövõtu lepingu Sopi-Tootsi tuulepargi projekteerimis- ja ehitustööde teostamiseks Põhja-Pärnumaa vallas.Enefit Green AS kuulutas 11. jaanuaril välja hanke segaolmejäätmete ja segaolmejäätmete sortimisjäägi tarneks Iru elektrijaama jäätmeenergiaploki punkrisse tellimuste alusel tänavu 1. veebruarist kuni 30. aprillini 2024.Enefit Green teatas 12. jaanuaril, et tootis 2022. aasta detsembris 100,7 gigavatt-tundi elektrienergiat ehk 12 protsendi võrra vähem eelmise aasta sama perioodiga võrreldes.18. jaanuaril sõlmis Enefit Green Sopi-Tootsi tuulepargi tuulikute tarne, püstitamise ning 30-aastase hoolduslepingu tuulikutootjaga Nordex.Tallinna börsi teine suurim käive oli jaanuaris LHV Groupil, mille aktsia hind tõusis 16,32 protsenti 3,885 euroni. Nimetusega tehti 9721 tehingut, mille kogusumma oli üle 6,5 miljoni euro.Kõige suurema languse tegi möödunud kuul Silvano Fashion Group, mille hind kukkus 5,18 protsenti 1,062 eurole. Aktsiaga sooritati 1133 tehingut ligi 191 580 euro väärtuses.Tallinna börsil tõusis möödunud kuul enim Coop Pank. Ettevõtte väärtpaberi hind liikus kuuga 17,97 protsenti ülespoole 2,902 euroni. 8225 tehingu käive oli ligi 3,2 miljonit eurot.Coop Pank teatas jaanuari alguses, et astus ÜRO keskkonnaprogrammi finantsalgatuse liikmeks ning allkirjastas vastutustundliku panganduse põhimõtted, millega viiakse panga äristrateegia vastavusse ÜRO kestliku arengu ja Pariisi kliimaleppe eesmärkidega ning kasvatatakse positiivset mõju ühiskonnale.Coop Pank teatas 5. jaanuaril, et jätkab ka alanud aastal sõja eest Eestisse põgenenud ukrainlaste toetamist, võimaldades neil kasutada arvelduskontot tasuta.Coop Pank hoiatas 16. jaanuaril, et viimastel päevadel on aktiivselt levimas Coop Panga internetipanga kujundusega väga sarnased, kuid vale veebiaadressiga internetilehed, kuhu sisse logides püüavad kurjategijad välja petta kasutajate PIN-koode.Ka Riia börsil oli jaanuaris positiivne kauplemiskuu – indeks OMXRGI tõusis 3059 tehingu ja 2,15 miljoni euro suuruse käibega 3,64 protsenti 1194,76 punktini. Suurimat käivet tehti DelfinGroupi aktsiaga, mille hind kallines kuuga 0,54 protsenti 1,490 euroni. Nimetusega sooritati 1151 tehingut 195 360 euro väärtuses.Vilniuse börsi indeks OMXVGI tõusis samuti – 3,52 protsenti 980,49 punktini. Kuu jooksul tehti 26 639 tehingut ligi 16,3 miljoni euro väärtuses.Suurimat käivet tehti Šiaulių bankas aktsiaga, mille hind kerkis 9117 tehingu ja ligi 6,8 miljoni euro suuruse käibega 8,89 protsenti 0,747 euroni.Maakleritest oli tehingute arvu poolest Balti börsidel aktiivseim Swedbank, mille maaklerid vahendasid kokku 45,82 protsenti tehingutest. LHV Panga maaklerite vahendusel tehti tehingutest kokku 39,97 protsenti, SEB maaklerid vahendasid 8,29 protsenti tehingutest.Käibe poolest oli jaanuaris aktiivseim samuti Swedbank, mille maaklerid vahendasid 40,23 protsenti tehingute mahust. LHV maaklerid vahendasid 37,69 protsenti käibest ja SEB maaklerid 12,62 protsenti tehingute mahust.Tallinna toimetus, +372 53 267 243, majandus@bns.eeBaltic News Service


«Hästi paned, Martin!» ehk Kuidas EKRE tule ja mõõgaga riiki päästma hakkasNeljapäeva õhtul veidi pärast kella viit koguneb Tartusse Poska kooli juurde kümneid-kümneid inimesi, silma järgi ehk kaks-kolmsadagi. Parjalt lörtsine ja märg ilm ei paista kohale tulnute tuju rikkuvat. Kindlalt põlevad ka kvaliteetsed tõrvikud.
Tuldud on kaugemaltki, näiteks Põltsamaalt, Jõgevalt ja Võrust. Miks? Et päästa Eesti, nagu teatab Eesti Konservatiivse Rahvaerakonna (EKRE) tänavune valimisloosung. Tõrvikurongkäik on osa sellest aktsioonist, ehkki samas ka rahvuskonservatiivide iga-aastane tava 2. veebruaril, Tartu rahu aastapäeval.
Vuntsid ja seitlisoeng
Rongkäigule minejate seas näikse olevat esindatud kogu demograafiline püramiid. On vanu, on noori. On lastega abielupaare, kes tõrviku pihku pistnud ka pere kõige pisematele. On ka läikiva seitlisoengu ja kitsaste vuntside abil oma väljanägemise kangesti Adolf Hitleri sarnaseks sättinud karge pilguga mees, kelle kohalolu ja olek hiljem sotsiaalmeedia kihama lööb. Kena kont kindlasti ka idanaabri propagandamasina hambusse.

Selle konkreetse tegelase pilt on nüüdseks jõudnud juba ka idanaabri meediaruumi.
Sille Annuk

Kell pool kuus kostab valjuhääldist tervitus ja üks korralduslik teadaanne: pärast rongkäiku toodagu kõik tõrvikud lava ette – nende koht ei ole prügikastis. «Siis ei ole peavoolumeedial kuskilt kinni hakata,» lisandub põhjendus.
Väikeveoki kasti tõstetud kõlaritest hakkab kostma «Jää vabaks, Eesti meri» ning rahvasumm läheb mööda Vanemuise tänavat alla südalinna poole liikvele. Mõlemal pool teed sähvivad pildivälgud, muist tollesama neetud peavoolumeedia teenistuses, osa EKRE enda pressiinimeste, aga kõige arvukamalt siiski üritust juhuslikult pealt nägema sattunud möödujate käes. Iseenesest tekkinud vaatemäng on kahtlemata efektne, isegi ilus.
Rongkäigulised ei lase end häirida ei vihmast ega pildistajatest. Minnakse rahus. Keegi kedagi ei provotseeri.

Vikerkaarelipp aknal
Raekoja platsil võtab rongkäigulised vastu EKRE esimees Martin Helme, taustal ühe korteriakna külge kinnitatud vikerkaarelipp. Kättesaamatus kõrguses lipp tundub osalejate tähelepanu pälvivat märksa rohkem kui näiteks toosama Hitleri väljanägemisega mees. On ütlemist, aga mitte mitte ülearu agressiivselt.
Vabariigi hümn kuulatud, astub Helme lavale ja teda tutvustatakse kui Eesti järgmist peaministrit. «Eesti on praeguse valitsuse poolt hävitatud. Eesti on riik, kus peaminister kasutab protesteerivate inimeste laiali ajamiseks politseikoeri. Eesti on riik, mis hävineb meie silme all, kui nii edasi läheb,» kuulutab ta. Kuulajaskond ei jäta enda teada, et kuuldu talle vägagi meelepäraselt kõlab. Uhkete loosungite vahelt kostab kinnastesse summutatud aplause ja rõõmuhõiskeid stiilis «Hästi paned, Martin!».
Seda, et tõrvikurongkäik oma sümbolitega Jüriöö ülestõusust malli on võtnud, parteifiguurid ega rongkäigulised isegi ei varja. Oli ju 14. sajandil talupoegade seis kuninga vasallide poolt niivõrd talumatuks muudetud, et ilma tule ja mõõgata enam edasi elada ei olnud võimalik. Kas oleme siis tõesti praeguse valitsusega sarnasesse punkti jõudnud? Kui neljapäeval Raekoja platsil kõlanud sõnavõttude põhjal otsustada, siis kahtlemata – juba ammu.
Mõõk umbrohu hävitamiseks
Jutuvoor jätkub pisut hiljem lähedal asuva Lydia hotelli konverentsiruumis. Kella seitsmeks on see võrdlemisi avar ruum puupüsti täis. Kirjade järgi peaks sinna mahtuma ligi 200 inimest.
Seal demonstreerib EKRE Tartu piirkonna üks liidreid, folklorist ja kirjanik Loone Ots abikaasale kingitud mõõka ning räägib, et on selle kaasa võtnud sümboliseerimaks umbrohu ja kägistava vaenu hävitamist riigi juhtimise juures.
Erakondlikku nänniga kaetud laua juures jääb silma, et osalejatele jagatavatele pastakatele on küll trükitud tekst «Päästame Eesti!», kuid pole EKRE logo.
«Te tulite siia, sest armastate oma kodumaad. Paraku meie kodumaa on väga hapus seisus,» võtab Martin Helme taas jutuotsa üle. Ta räägib sõjast ja perekonnast, Ukrainale ära kingitud kahuritest ja olematust kaitsevõimest, lakkavast korruptsioonist ja venestamisest. Tekib tunne, et polegi vist ühtegi negatiivse alatooniga teemat, mida erakonna juht poleks suutnud oma pooletunnisesse kõnesse põimida.
Häälekalt ja häbenemata
Lahendus on lihtne: üksnes EKRE saab päästa Eesti praegusest kuninga vasallide ikkest, kõigest rusuvast, mis rahva turjale praegu on surutud. Plaksutajatest ja kaasahõiskajatest puudust pole. Kes ei tahaks madalmaid elektrikulusid või suuremat pensioni? Kes ei tahaks, et meie maa jälle lastega täituks ja metsad edasi mühaks? Kuidas täpselt EKRE need ideed ellu kavatseb viia, jääb paraku rahvakoosolekul selgitamata.
Olgugi et kärtsust, mürtsust ja jõulisest kehakeelest kantud sündmus mõjub nii mõneski aspektis kummaliselt või isegi naljakalt, ei saa salata, et see mõjub. Kellele kuidas. Paljudele haaravalt ja innustavalt, eeskätt neile, kelle sisemise veendumuse kohaselt on riik läbinisti korrumpeerunud ja kaldu. Nii minnaksegi päästma. Häälekalt ja häbenemata. Kui vaja, siis tule ja mõõgaga. Need hääled ei püsi enam poetagustes, pargipinkidel ega suitsunurkades, need hääled kõlavad linnaplatsidel ja nooblites hotellides.


Analüütikud: Vene naftale kehtestatud sanktsioonid on täielikult läbi kukkunud„Sanktsioonid töötasid välja finantsharidusega bürokraadid, kes ei mõista naftaturu toimimist,“ ütles Sankey Researchi president ja juhtivanalüütik Paul Sankey neljapäeval CNBC-le. Naftakeeld on tema sõnul täiesti ebaõnnestunud.
Euroopa Liit (EL) keelab esmaspäevast Venemaalt rafineeritud naftatoodete, sealhulgas diisli- ja lennukikütuse importimise. See pole esimene sanktsioon: mullu suvel keelati Venemaalt meritsi transporditava toornafta ostmine ja import ning detsembris seati nafta hinnalaeks 60 dollarit barreli kohta.
Analüütikute sõnul on nii eelnevad kui ka nüüd plaanitav keeld juba ette ebaõnnestunud.
„Hinnalae leiutasid finantsharidusega bürokraadid. Keegi neist ei mõista tegelikult naftaturu toimimist,“ ütles Sankey Researchi president ja juhtivanalüütik Paul Sankey. Ta rõhutas, et Venemaa naftaeksport pole tegelikult katkenud ja nad ekspordivad naftat sama palju kui varemgi. „Sanktsioonid lihtsalt ei toimi,“ lisas Sankey.
Vene nafta jõuab Euroopasse muid teid pidi
Eelseisva sanktsiooni suhtes on skeptiline ka analüütikafirma Vanda Insights asutaja Vandana Hari. Tema sõnul voolab Venemaa nafta turgudele, mis võtavad selle rõõmuga vastu, näiteks Hiina ja India.
Nii Hiina kui ka India on pärast Venemaa sissetungi Ukrainasse suurendanud Venemaalt nafta ostmist, kasutades ära pakutavad soodushinda. Sankey sõnul on need sõprussuhted väga tugevad ja Vene nafta jõuab hoolimata Euroopa piirangutest siiski ka siia.
„Vaadake näiteks Malaisia naftatootmist. Nad ekspordivad Hiinasse 1,5 miljonit naftabarrelit päevas, kuid nende enda tootmine on vaid 400 000 barrelit päevas,“ toob ta välja, et ilmselt pole see Malaisia enda nafta, mida nad ekspordivad.


Intrigeeriv põnevus- ja spionaažilugu Tallinna veemajandusestSaksa-Hollandi kirjaniketandemi Thomas Hoeps (snd 1966) ja Jac. Toes (snd 1950) värskeima põnevusromaani «Tallinna intsidendid» peategelane on neljakümnendates aastates kaunis ja salapärane hollandlanna Marie Vos, kes asub tööle Brüsselis, Euroopa Liidu julgeolekuteenistuses.
Tema esimene, «üsna häguselt formuleeritud» ülesanne uues ametis toob ta joogiveevarustusega tegeleva töörühma koosseisus veebruarikuisesse Tallinna, et selgitada välja, miks siinne linnavalitsus ei taha Euroopa Liidu õigusabi ja subventsioone, samas kui see päästaks neid laostumise poole tüürimast ning elanikke hinnatõusust.
Marie teeskleb itaallannast töörühma juhi isiklikku assistenti, et otsida topeltmängu mängijat rühma liikmete seast ning samas leida üles kohalike vastasseisu juurpõhjused. Esmapilgul näib, et Marie Tallinna-lähetuse muudavad keeruliseks linnavalitsuses vägesid juhtiv paremrahvusliku partei liikmest majandusreferent, kellel on millegipärast rohkem sõnaõigust kui linnapeal; marurahvuslased, kes korraldavad töörühma liikmete vastu nii miitinguid kui terroritegusid, ning alavarustatud kohalik politsei, kes ei hiilga töökiiruse ega sõbralikkusega.
Kuid eelloetletu on vaid pinnavirvendus keerulistele skeemidele, millesse on segatud välisriikide luureteenistused ja eri tasandi poliitikud nii Eestis kui ka mujal, sõbralikes ja ebasõbralikes välisriikides. Nii nagu spionaaži- ja põnevuslugudes ikka, leiavad ka kõnealuses romaanis aset nii mõnedki põgenemised, eluohtlikud olukorrad, mõrvad ja mõrvakatsed.
Kõigil põnevusloo tegelastel on kapis oma luukere, sealhulgas Mariel endal. Kuid milline neist paljastab kurjami? Naise mitmekihilist tööülesannet ei tee just kergemaks aususe ja kuritegevuse piiril manööverdav kõrgema kaliibriga ärimehest poiss-sõber Berend, kes on ootamatult pähe võtnud soovi Mariega abielluda.
Armastus on pime ning selleks, et Mariele muljet avaldada, hakkab mees mängima ohtlikku mängu saladetektiivina, et naise teadmata lahendada sama töörühma juhi eelmise assistendi kahtlane surmajuhtum. Põneviku iseloom ja loo ülesehitus annavad juba ette juba aimu, et Marie ja Berendi jahitav kurjam on üks ja seesama tegelane, paraku just see, kellelt kogu aeg tähelepanu eemale juhitakse.
Alati on väga intrigeeriv, kui mõni välismaine autor võtab vaevaks oma romaani peamiseks tegevuskohaks valida Eesti, teha endale selgeks meie väikese riigi ajaloo, imetleda Tallinna vanalinna ja püüda mõista kohalike eripära ning suhtumist eri asjadesse alates poliitikast kuni toidukultuurini.
Kuid ikka juhtub, et midagi läheb neil seejuures tõlkes kaduma ja pinguta kuidas tahes, meenutab see kõik lõpuks ikkagi kehvemapoolse tuletist vaimukalt kirja pandud ksenofoobi käsiraamatust «Sellised nad on … eestlased» (Hilary Bird, Ulvi Mustmaa ja Lembit Öpik, Eesti Ajalehed, 2010).
Nii võibki järgmiste romaanist leitud mõtteterade puhul arutlema jäädagi, kus läheb piir tabavuse ja solvangu vahel ning kui palju mängib neis rolli see, kes seda ütleb, kas kohalik või külaline.
«Sestpeale meeldib mulle Tallinna atmosfäär. Ja mulle meeldib, et selle maa omapärane iseloom ei põhine mitte mingil õllepuhtusel, vaid erakordsel segul Põhja-, Lääne- ja Ida-Euroopa kultuurist.» (lk 59–60);
«Eesti on suur küla, Tallinn on külaväljak, ning kõigil on siin üks ja sama hobi – laulmine.» (lk 84);
«Eestlased on veelgi saksalikumad kui sakslased. Kümne minuti pikkune vestlus kestab siin täpselt kümme minutit, sekundipealt.» (lk 84)
Romaani «Tallinna intsidendid» tasub lugeda puhtalt põnevikuna, jättes kõrvale teadmise, et valdav osa tegevusest toimub Eestis. Sellisel juhul on tegemist pisut unise ja pehmemat tüüpi spiooni- ja krimiromaani seguga, mis viib lugejad Euroopa Liidu institutsioonide tagatubadesse ning annab mõneti aimu, kuidas sealsed struktuurid ja tööprotsessid võiksid toimida.
Kõnealune põnevus- ja spioonilugu saaks laias laastus aset leida ükskõik millises Euroopa Liidu liikmesriigis, kuid kohe kui lisada teadmised Tallinna linnaruumist, Eesti elu-olust, poliitikast ja ajaloost, läheb asi käest ära. Tahtmatult hakkad otsima seoseid, tooma paralleele või – vastupidi – saad aru, et autorite hoogne fantaasia väikesesse Tallinna päriselus ära ei mahuks. Omaette tegevusliin on suure ja ohtliku idanaabri kombitsad ja tegevusulatus, mis mõjub, vastupidi, liigagi usutavalt ja ebamugavalt hirmutavana, ennekõike praegu maailmas toimuvat arvesse võttes.
Kirjanikeduo Hoeps ja Toes on koostööd teinud enam kui 15 aastat, «Tallinna intsidendid» on nende viies ühine romaan. Samal ajal on mõlemal eraldiseisev edukas karjäär krimi- ja põnevuskirjanikuna.
2022. aasta alguses avasid nad Saksa kultuuriajakirja CulturMag juurde kuuluva veebiajakirja CrimeMag toimetajale Alf Mayerile antud intervjuus pisut eduka koostöö aluseid ja põhimõtteid, uurimustöö olulisust kirjutamisprotsessis, kuid ka rahvuslikke eripärasid: saksa põhjalikkus vs hollandi kergemeelsus, saksa kvaliteediteadlikkus vs hollandi paindlikkus, saksa sügavus vs hollandi rõõmsameelsus.
Nii ongi nende kirjutatud põnevikud valminud kompromissideta, teadmisel, et mõlemad kirjanikud on tulemusega sada protsenti rahul, teise autori stiil on püha ning seda ei rikuta. Seejuures täiendatakse teineteist vastastikku, olles kirjutamisprotsessis ausad, märgates teise kasutamata võimalusi ja probleemseid kohti.
Põnevusromaani «Tallinna intsidendid» kirjutamiseks said nad inspiratsiooni aastatetagusest juhtumist, kui AS Tallinna Vesi esitas Tallinna Halduskohtule 90 miljoni eurose kahjunõude konkurentsiameti vastu.
Romaani on saksa keelest eesti keelde tõlkinud Andrus Simsel, lihtsa, kuid samas väga leidliku kaanekujunduse on teinud Tõnis Kipper.

  Raamat

Jac. Toes ja Thomas Hoeps, «Tallinna intsidendid».
Repro

	Jac. Toes ja Thomas Hoeps
	«Tallinna intsidendid»
	Tõlkinud Andrus Simsel
	Tänapäev, 2022
	256 lk


Vandekohtunike silmis ei olnud Muski 2018. aasta Tesla säutsud kelmusSAN FRANCISCO, 4. veebruar, AFP-BNS – USA California osariigi vandekohtunikud langetasid reedel otsuse, mille kohaselt ei ole miljardär Elon Musk pannud toime kelmust oma 2018. aasta säutsudega, mis ebaõigelt kinnitasid, et tal on rahastus tagatud Tesla jaoks.
Säutsud viisid Tesla aktsia langusse, misjärel kaebasid aktsionärid Muski kohtusse, öeldes, et magnaat käitus hoolimatult, eesmärgiga pitsitada kompanii vastu panustanud investoreid.
Vaevalt kaks tundi arutanud vandekohtunikud naasid San Francisco kohtusaali, et öelda üksmeelselt, et ei Musk ega Tesla juhtkond plaaninud kelmust nimetatud säutsudega ega ka hilisema tegevusega.
"Lõppude lõpuks on küsimus selles, kas reeglid, mis kehtivad kõigile teistele, peaksid samuti kehtima ka Elon Muskile," ütles advokaat Nicholas Porritt, kes esindab Glen Littletoni ja teisi Tesla investoreid, üheksale vandekohtunikule oma lõppsõnas.
Porritt tõi protsessi käigus välja, et Muski väited rahastamise tagamisest, mis ei osutunud tõeks, läksid investoreile maksma miljardeid dollareid ning et Musk ja Tesla juhtkond tuleks panna kahju kinni maksma.
Ent Muski advokaat Alex Spiro vastulause kohtus oli, et miljardär võis eksida kiirustatud säutsus sõnastusega, ent tal ei olnud kavas kedagi tüssata.
Spiro kirjeldas vastuolulist ettevõtjat, kes nüüd on Twitteri omanik, kui inimest, kel oli keeruline lapsepõlv ning kes tuli Ühendriikidesse vaese noorukina oma unelmaid püüdma.
AFP – Baltic News Service


Intrigeeriv põnevus- ja spionaažilugu Tallinna veemajandusestSaksa-Hollandi kirjaniketandemi Thomas Hoeps (snd 1966) ja Jae. Toes (snd 1950) värskeima põnevusromaani «Tallinna intsidendid» peategelane on neljakümnendates aastates kaunis ja salapärane hollandlanna Marie Vos, kes asub tööle Brüsselis, Euroopa Liidu julgeolekuteenistuses.Tema esimene, «üsna häguselt formuleeritud» ülesanne uues ametis toob ta joogiveevarustusega tegeleva töörühma koosseisus veebruarikuisesse Tallinna, et selgitada välja, miks siinne linnavalitsus ei taha Euroopa Liidu õigusabi ja subventsioone, samas kui see päästaks neid laostumise poole tüürimast ning elanikke hinnatõusust.Marie teeskleb töörühma itaallannast juhi isiklikku assistenti, et otsida topeltmängu mängijat rühma liikmete seast ning samas leida üles kohalike vastasseisu juurpõhjused. Esmapilgul näib, et Marie Tallinna-lähetuse muudavad keeruliseks linnavalitsuses vägesid juhtiv paremrahvusliku partei liikmest majandusreferent, kellel on millegipärast rohkem sõnaõigust kui linnapeal; marurahvuslased, kes korraldavad töörühma liikmete vastu nii miitinguid kui terroritegusid, ning alavarustatud kohalik politsei, kes ei hiilga ei töökiiruse ega sõbralikkusega.Kuid eelloetletu on vaid pinnavirvendus keerulistele skeemidele, millesse on segatud välisriikide luureteenistused ja eri tasandi poliitikud nii Eestis kui ka mujal, sõbralikes ja ebasõbralikes välisriikides. Nii nagu spionaaži- ja põnevuslugudes ikka, leiavad ka kõnealuses romaanis aset nii mõnedki põgenemised, eluohtlikud olukorrad, mõrvad ja mõrvakatsed.Kõigil põnevusloo tegelastel on kapis oma luukere, sealhulgas Mariel endal. Kuid milline neist paljastab kurjami? Naise mitmekihilist tööülesannet ei tee just kergemaks aususe ja kuritegevuse piiril manööverdav kõrgema kaliibriga ärimehest poiss-sõber Berend, kes on ootamatult pähe võtnud soovi Mariega abielluda.Armastus on pime ning selleks, et Mariele muljet avaldada, hakkab mees mängima ohtlikku mängu saladetektiivina, et naise teadmata lahendada sama töörühma juhi eelmise assistendi kahtlane surmajuhtum. Põneviku iseloom ja loo ülesehitus annavad juba ette juba aimu, et Marie ja Berendi jahitav kurjam on üks ja seesama tegelane, paraku just see, kellelt kogu aeg tähelepanu eemale juhitakse.Alati on väga intrigeeriv, kui mõni välismaine autor võtab vaevaks oma romaani peamiseks tegevuskohaks valida Eesti, teha endale selgeks meie väikese riigi ajaloo, imetleda Tallinna vanalinna ja püüda mõista kohalike eripära nin suhtumist eri asjadesse alates poliitikast kuni toidukultuurini.Kuid ikka juhtub, et midagi läheb neil seejuures tõlkes kaduma ja pinguta kuidas tahes, meenutab see kõik lõpuks ikkagi kehvemapoolse tuletist vaimukalt kirja pandud ksenofoobi käsiraamatust «Sellised nad on... eestlased» (Hilary Bird, Ulvi Mustmaa ja Lembit Õpik, Eesti Ajalehed, 2010).Nii võibki järgmiste romaanist leitud mõtteterade puhul arutlema jäädagi, kus läheb piir tabavuse ja solvangu vahel ning kui palju mängib neis rolli see, kes seda ütleb, kas kohalik või külaline.«Sestpeale meeldib mulle Tallinna atmosfäär. Ja mulle meeldib, et selle maa omapärane iseloom ei põhine mitte mingil õllepuhtusel, vaid erakordsel segul Põhja-, Lääne- ja Ida-Euroopa kultuurist.» (lk 59-60);«Eesti on suur küla, Tallinn on külaväljak, ning kõigil on siin üks ja sama hobi - laulmine.» (lk 84);«Eestlased on veelgi saksalikumad kui sakslased. Kümne minuti pikkune vestlus kestab siin täpselt kümme minutit, sekundipealt.» (lk 84) Romaani «Tallinna intsidendid» tasub lugeda puhtalt põnevikuna, jättes kõrvale teadmise, et valdav osa tegevusest toimub Eestis. Sellisel juhul on tegemist pisut unise ja pehmemat tüüpi spioonija krimiromaani seguga, mis viib lugejad Euroopa Liidu institutsioonide tagatubadesse ning annab mõneti aimu, kuidas sealsed struktuurid ja tööprotsessid võiksid toimida.Kõnealune põnevus- ja spioonilugu saaks laias laastus aset leida ükskõik millises Euroopa Liidu liikmesriigis, kuid kohe, kui lisada teadmised Tallinna linnaruumist, Eesti eluolust, poliitikast ja ajaloost, läheb asi käest ära. Tahtmatult hakkad otsima seoseid, tooma paralleele või - vastupidi - saad aru, et autorite hoogne fantaasia väikesesse Tallinna päriselus ära ei mahuks. Omaette tegevusliin on suure ja ohtliku idanaabri kombitsad ja tegevusulatus, mis mõjub, vastupidi, liigagi usutavalt ja ebamugavalt hirmutavana, ennekõike praegu maailmas toimuvat arvesse võttes.Kirjanikeduo Hoeps ja Toes on koostööd teinud enam kui 15 aastat, «Tallinna intsidendid» on nende viies ühine romaan. Samal ajal on mõlemal eraldiseisev edukas karjäär krimi- ja põnevuskirjanikuna.2022. aasta alguses avasid nad Saksa kultuuriajakirja Cultur-Mag juurde kuuluva veebiajakirja CrimeMag toimetajale Alf Mayerile antud intervjuus pisut eduka koostöö aluseid ja põhimõtteid, uurimustöö olulisust kirjutamisprotsessis, kuid ka rahvuslikke eripärasid: saksa põhjalikkus vs. hollandi kergemeelsus, saksa kvaliteediteadlikkus vs. hollandi paindlikkus, saksa sügavus vs. hollandi rõõmsameelsus.Nii ongi nende kirjutatud põnevikud valminud kompromissideta, teadmisel, et mõlemad kirjanikud on tulemusega sada protsenti rahul, teise autori stiil on püha ning seda ei rikuta. Seejuures täiendatakse teineteist vastastikku, olles kirjutamisprotsessis ausad, märgates teise kasutamata võimalusi ja probleemseid kohti.Põnevusromaani «Tallinna intsidendid» kirjutamiseks said nad inspiratsiooni aastatetagusest juhtumist, kui AS Tallinna Vesi esitas Tallinna halduskohtule 90 miljoni eurose kahjunõude konkurentsiameti vastu.Romaani on saksa keelest eesti keelde tõlkinud Andrus Simsel, lihtsa, kuid samas väga leidliku kaanekujunduse on teinud Tõnis Kipper.RAAMATJae. Toes ja Thomas Hoeps «Tallinna intsidendid»Tõlkinud Andrus Simsel Tänapäev, 2022 256 lk"Nii nagu spionaaži- ja põnevuslugudes ikka, leiavad ka kõnealuses romaanis aset nii mõnedki põgenemised, eluohtlikud olukorrad, mõrvad ja mõrvakatsed."HELEN PÄRK, krimikriitik


«Jüri on uskumatu mees» ehk Keskerakondlased siunasid Võhmas valitsust, kuid kiitsid üksteistVALIMISEDEndine Võhma linnapea Jaak Aab on Ratasele teejuhiks ning jõuab päevakeskuse juurde veidi enne tema musta värvi Mercedest. Nii Aab kui Ratas on riietatud erkrohelisse. Aabil on käes piparkoogid ja küpsised. Äsja on tuldud kohtumiselt Viljandi pensionäridega.Esiteks soovib Ratas Sakala ajakirjanikult teada, kas pühapäevasel annetuskontserdil tuli väikese Kevin-Sandri haruldase haiguse ravi toetuseks vajalik summa kokku. Võttis ju ka Ratas üritusest osa, kui pisipoisi heaks jalga keerutas.Võhma päevakeskuses on parajasti käsil kolimine: ruumi tuleb teha lasteaiale. Ajakirjanik loendab kokku 32 inimest, peaaegu kõik pensionärid. Konkurentsitult noorim kohalviibija on seitsmeaastane poiss, kes soovib oma sõnul kunagi silmakirurgiks ja presidendiks saada.Ratas, Toobal ja Aab võtavad üleriided seljast ja sammuvad rahva ette. Ratas kätleb kõik saalisolijad üksipulgi läbi. Kohal on ka Priit Pramann, Aabi ministripõlveaegne nõunik. Kersti Sarapuud veel pole, kuid üritus hakkab siiski peale. Riigikokku kandideerivate poliitikute selja taga päevakeskuse köögis valmib glögi, mis peagi oma etteasteni jõuab.Kõigepealt asub Ratas rääkima sellest, kuidas Keskerakond koroonakriisi ajal kohalikele omavalitsustele, inimestele ja ettevõtetele appi tuli, kuid kuidas Reformierakond seda teinud ei ole, sest tema sõnul pole energeetikasektori ettevõtetel vajalikke toetusi. «See on minu meelest väga erinev lähenemine Reformierakonna ja Keskerakonna poole pealt,» teatab ta.Siis kirub Ratas möödunud sügisel loodud universaalteenust. Ta ütleb, et 19 senti kilovatt-tunni elektri eest on liiga palju. Seejärel kiidab eksminister Jaak Aabi, kelle juhtimisel oli hinnalagi madalamal. «Jaak vedas neid erinevaid pakette,» lausub Ratas tunnustavalt.Vahepeal jõuab kohale Kersti Sarapuu, kes hilinemise pärast vabandust palub. «Ei see on väga hea, et sa ei kihutanud. Teeolud on väga tõsised,» rahustab Ratas hilinejat.Seejärel avaldab ta nördimust, et Reformierakonna, Isamaa ja Sotsiaaldemokraatliku Erakonna koalitsioonilepingus pole tervishoiust ühtegi sõna. Keskerakond oli seevastu uue Viljandi haigla rajamise algataja.Nüüd on Jaak Aabi kord ning Ratas saab asuda kuulajatele glögi ette kandma. Peagi liitub temaga Priit Toobal. Mõlemad toovad köögist kahe papptopsi kaupa kuuma punast vedelikku. «Olge ettevaatlik, see on tuline!» hoiatab Ratas üht prouat.Reformierakond takistasAab ei ole Ratase kiitmisega kitsi. «Jüri on uskumatu mees. Enne valimisi põrutavad kõik oma ringkondadesse, aga tema on siin,» sõnab Aab Harju- ja Raplamaal riigikokku kandideeriva Ratase kohta.Saalisviibijad saavad kuulda Aabi meenutusi sellest, kuidas Võhmat omal ajal raskustest välja sikutati. «Riik tuli ka teatud asjadega appi, aga see ei olnud kerge. Aga sai soojamajanduse korda, majad on püsti, on kool ja lasteaed,» räägib ta.Pärast meenutusi koduradadelt teatab Aab, et Reformierakonnaga valitsuses olles suudeti ikkagi ka midagi läbi suruda, et inimestel kergem oleks. Seejärel kirjeldab ta, kuidas möödunud aasta kütteperioodil inimeste ja ettevõtete toetuseks pakett välja pakuti ja Reformierakond selle tagasi lükkas. «Reformierakond ütles, et meil on sõda ja ei ole vaja. Aga niimoodi jõuab sõda inimeste taskutesse,» sõnab Aab.«Valitsus oleks saanud hinnatõusu leevendamiseks üht-teist ära teha, aga kahjuks ei teinud seda,» nendib Aab, kuid tunnistab samas, et palku ja toetusi on tõstetud. Aga sedagi poolikult: õpetajate palgatõusuks raha anti, kuid lasteaiaõpetajatele ja kultuuritöötajatele mitte.Siis saab sõna Kersti Sarapuu, kes hakkab rääkima, kuidas Keskerakond, täpsemalt Taavi Aas, hakkas valitsusse saades aktiivselt teedevõrku arendama. «Oleme ausad: enne kui meie valitsusse saime, polnud tehtud isegi suurte maanteede projekte,» sõnab Sarapuu. Samuti kiidab ta Ratast, et too kõik Eesti omavalitsused läbi käib, ja nimetab praegust valitsust mitte kõige inimsõbralikumaks.Kui muidu on Priit Toobal nii ühismeedias kui ka leheveergudel Põhja-Sakala vallavõimu suhtes väga kriitiline, siis nüüd peab ta omavalitsuse probleemide süüdlaseks pigem riiki. «See, et nii paljud kohalikud omavalitsused on raskes seisus, peab tulenema riigi rahastusest,» teatab Toobal.Ratas tunneb vahepeal huvi, kas keegi soovib glögi juurde. «Palun tõstke tops üles ja me toome juurde.» Mõned topsid tõusevad.Priit Pramann pikka juttu ei tee. Vähema kui kahe minuti jooksul räägib ta oma töömeheteest ja tahtest toetada Keskerakonna meeskonda riigikogu valimisteks valmistumisel. Pramann on olnud Kuressaare abilinnapea ja endise Vihula valla vanem. Toona kuulus ta Reformierakonda.Seni üpris vaikselt istunud, aeg-ajalt mõistvalt kaasa noogutanud publik saab nüüd poliitikutele küsimusi esitada.Pruunis nahktagis mees teatab, et poliitikud rääkisid igasugu asjadest, kuid pensionidest juttu ei tulnud. Ta tahab teada, miks pensionid nii väiksed on. Ratas jõuab vastusega paari sõna kaugusele, kui nahktagis mees ütleb vahele, et pension peaks olema 1500 eurot. See tõstab saalis naerupahvaka.Ratas vastab, et Keskerakond ei ole pensionist mitte rääkinud, vaid astunud reaalseid samme pensioni kasvuks. «Keskerakond oli viimastel aastatel valitsuses, kui me tõstsime erakorraliselt pensione. Selle aasta alguses tõusis pension erakorraliselt 20 eurot,» ütleb Ratas ja möönab kohe, et tõus pole inflatsiooniga võrdväärne.«Kui seda oleks nii kerge teha, siis miks Reformierakond kümme aastat või isegi rohkem pensione ei tõstnud? Järelikult ei ole seda nii kerge teha,» ütleb Ratas ja kõneleb sellest, kuidas Keskerakonna otsusega tõusis üksi elava pensionäri toetus möödunud aastal 200 euroni.Rahvas nõuab tulemusiKersti Sarapuu asub erakonna esimeest toetama. Ta võib oma sõnul tõestada, et Keskerakond ja eeskätt Ratas on igal aastal nõudnud erakorralist pensionitõusu. «Kui Jüri ei oleks järjekindlalt pensionitõusu nõudnud, siis ma arvan, et neid ei oleks.»Appi tõttab ka Aab: «2005- 2007, kui majandusminister oli Edgar Savisaar ja sotsiaalminister oli Jaak Aab, suutsime kahe aastaga välja pressida kaks erakorralist pensionitõusu.» Ta lisab, et kõik erakorralised pensionitõusud on sündinud Keskerakonna initsiatiivil.Ühel proual on mure sotsiaaltoetuste saamisega. Aab ei oska kohe head nõu anda ja pakub välja, et proua võiks talle meilile kirjutada. «Riigikogu meiliaadress on teada, on ju?»Veel päritakse poliitikutelt, mida nad arvavad e-valimistest, vanadekodudest ning ikka ja jälle pensionidest. «Kui tuleb aeg vanadekodusse minna ja pensionist välja ei tule, siis mis edasi saab?» pärib püsti tõustes lilla mütsiga proua.Kohtumise lõpus läheb jutt Põhja-Sakala valla sisepoliitikale ning Priit Toobal saab pikalt ja laialt rääkida vallavanem Karel Tölbi kärpeplaanist.Rahvas muutub silmanähtavalt emotsionaalsemaks: ähvardab ju kärpekava ka kultuurimaja ja linnavalitsuse hoone müüki panna. Kuid iseäranis ärritab inimesi Võhma sauna võimalik sulgemine. Ratas tõmbab aga arutelule peagi pidurit: «Siin läheb juba Põhja-Sakala volikoguks ära.»Viimane sõna jääb teksavestis mehe tahte kohaselt rahvale. Mees räägib, et saalisviibijad on Keskerakonna poliitikute valimisest huvitatud, kuid manitseb, et nad kutsutakse Võhmasse tagasi, et neilt lubaduste elluviimist nõuda.Ratas pakub naasmise kuupäevaks 6. märtsi, päeva pärast riigikogu valimisi. See on aga publiku ühehäälse otsusega liiga vara.Riigikogu esimees saab Võhmast lahkudes kaasa pudeli angervaksasiirupit ja purgi mett.Imbi Aas kirjutas Ratasele luuleread: «Kohtunikele meeldis enam, Jüri tants on kõige kenam.»Keskerakonna valimisüritusel Võhma päevakeskuses võis kuulda kiidulaulu omadele ja laitust konkurentidele. 3 × ELMO RIIGRatas sai päevakeskuse personalilt kingituseks pudeli angervaksasiirupit ja purgi mett.Teksavestis mees manitses poliitikuid antud lubadusi ellu viima.RICHARD SÄRK


Eestlanna konto langes pättide kätteKoroonaviiruse tõttu muutus maailm e-petturite paradiisiks - epideemia viis e-teenuste tarbimise niivõrd igapäevaks, et kadus ka valvsus: niiviisi riisuti pahaaimamatutelt kodanikelt aasta jooksul sadu tuhandeid eurosid, vahendab riigi infosüsteemi ameti (RIA) aastaraamat.RIA küberturvalisuse aastaraamatus tuuakse välja, et petuskeemide hulk on endiselt laes. „2022. aasta jaanuari algus oli tallinlanna Johanna (nimi muudetud) jaoks põnev, kiire ja raske. Perre sündis tütar, kes tõi palju rõõmu, aga vajas arusaadavalt ka palju tähelepanu. Kogu elu tuli ümber korraldada ning lisaks soetada pere kõige värskemale liikmele riideid ja muud vajalikku. Elu oli tempokas ning aja kokku hoidmiseks oli kõige mõistlikum tellida asju netist. Seda enam, et koroonaviirus polnud veel kuhugi kadunud. Niisiis ootaski Johanna pakke, millest üks pandi DHLiga teele välismaalt.Ühel õhtul, kui laps oli just uinunud, sai Johanna sõnumi. „Teie pakk ootab kohaletoimetamist. Kinnitage makse (2,22 Eur) alloleva lingi all: bid.do/Estonia-Express,“ seisab juhtunu kirjelduses. SMSis olevale lingile vajutades avanes veebileht, mis nägi välja nagu DHLi koduleht. Johanna trükkis enda andmed veebilehele sisse ja niiviisi ta rahast ilma jäigi. „Seni, kuni ootasin Smart-ID vastust, tuli telefoni pangateade, et olen sooritanud makse. Nägin, et maha läks 745 eurot. Sain aru, mis juhtus,“ kirjeldas kodanik, kes raha tagasi ei saanudki.KRISTJAN VÄLI


Lapsekäru hankija osutus petiseksViru maakohus mõistis neljakuulise tingimisi vangistuse naisele, kes pakkus abi Soomest lapsekäru ostmisel, sai raha, aga kaupa ei hankinud.Süüdistuse järgi pakkus Aive 2021. aasta 11. märtsil sotsiaalmeediavestluses grupis „Kärusõltlased“ postitatud ostukuulutuses kuulutatud lapsekäru ja käru soojakoti ostmisel abi - ta lubas kaubad tellida Soomest kauplusest, misjärel edastada need Ida-Virumaale. Ostja kandis Aive kontole ettemaksena 550 eurot lapsekäru eest, 60 eurot soojakoti eest ja 30 eurot saatmiskulude katteks.SIIM RANDLA


Nädala tipud1 Miks minna otse, kui saab Rooma kaudu?Tallinnast kaob terve hulk otselennuliine, sest Tallinna lennujaam tõstis oma tasusid 30% võrra. Tallinna lennujaama juhatuse liige Eero Pärgmäe selgitas Ärilehele, et pärast koroonapandeemiat läksid odavlennufirmad kiiresti turgu haarama ja kõik liinid pole jätkusuutlikud. Liinide sulgemine Eesti ühenduvust maailmaga ei mõjutavat, sest pooled reisijatest lendavad sihtkohta suuremate sõlmjaamade kaudu. Aga kui otse ei saa, siis ongi ainuke võimalus sõlmjaama kaudu lennata.2 Sõda ja sportRahvusvaheline olümpiakomitee lubas Venemaa ja Valgevene sportlased Pariisi olümpiamängudele aastal 2024. Sport, poliitika ja sõda polevat ju mitte kuidagi seotud. Kuidas ei ole? Laskesuusatamine on ju puhas sõdurite ala - kõigepealt tuleb kiiresti suusatada ja siis tulistada.3 E-petturite paradiisRIA aastaraamatust selgub, et koroonajärgne maailm on e-petturite paradiis! Paljud õppisid kasutama e-teenuseid ja ka petturid said osavamaks. Mõnikord on tõesti raske aru saada, kas teade tuleb pangast, kullerilt või mõnelt ettevõttelt, kes päriselt näiteks tuletab meelde arve tasumist. Peab olema väga tähelepanelik!4 Imeline jääHaapsalus Viigil mängitakse jääkeeglit, Pühajärvel saab tõukekelguga matkata, Saadjärvel jää alla sukelduda. Imeline jäine maailm ootab avastamist. Ole ettevaatlik - kuigi nii mõnelgi veekogul on tugev jää peal, siis alati tuleb enne jääle minekut kontrollida selle ohutust.5 Maailma parimad dokfilmidNeed, kes hindavad tubaseid tegevusi - minge kinno! Dokumentaalfilmide festivalil „DocPoint 2023“ näeb parimaid maailma värskemaid dokumentaalfilme.MARILIIS PINN


Lapsekäru hankija osutus petiseks ja sai kohtus karistadaViru maakohus mõistis neljakuulise tingimisi vangistuse naisele, kes pakkus abi Soomest lapsekäru ostmisel, sai raha, aga kaupa ei hankinud.
Süüdistuse järgi pakkus Aive 2021. aasta 11. märtsil sotsiaalmeediavestluses grupis „Kärusõltlased“ postitatud ostukuulutusel kuulutatud lapsekäru ja käru soojakoti ostmisel abi- ta lubas kaubad tellida Soomest kauplusest,misjärel edastada need Ida-Virumaale. Ostja kandis Aive kontole ettemaksena 550 eurot lapsekäru eest, 60 eurot soojakoti eest ja 30 eurot saatmiskulude katteks. Aive aga lubatud kaupa Soomest ei ostnud, samuti ei tagastanud raha.


TÕNU ÕNNEPALU: Kirjandus räägib asjadest, millest üldse rääkida ei saa ehk mis kõige rohkem haiget ja rõõmu teevad“Ma ei ole siis tavalises seisundis, kui raamatut kirjutan,” tõdeb esimesel eesti kirjanduse päeval Tammsaare romaaniauhinna võitnud kirjanik Tõnu Õnnepalu (60). “Pean sellest, mis aknast paistab, leidma, mis on tähtis ja mis läheb teosesse. Kunst on kogu aeg väga rangete valikute tegemine. Enamik tuleb minema visata.”
Pärast Tallinna välja antavat romaaniauhinda on Õnnepalu telefon punane – kõik tahavad õnnitleda ja talle küsimusi esitada. Kui Pealinn lõpuks löögile pääseb, on kirjanik kõigest hoolimata kohe kohtumisega nõus. “Jah, miks mitte, võime ikka intervjuud teha, ma olen homme hommikul veel Tallinnas asju ajamas,” ütleb ta ja lisab: “Kas teile sobib kohtuda traditsioonilises paigas, Müürivahe tänava kohvikus?” Loomulikult on Pealinn järgmisel hommikul seal kohal.
Esmalt – palju õnne Tammsaare romaaniauhinna võitmise puhul! Kirjutate oma võiduteoses “Palk: talvepäevik” minategelasena, see on nagu teie endapihtimuslik päevik. Kas see vorm, kus kirjutab minategelane, on lugejale huvitavam ja usutavam ja toob enam inimesi teose juurde?
Ma ütleksin, et see on kirjanduslik võte. Minul on küll nii, et selleks, et ma saaksin üldse hakata raamatut kirjutama, et see oleks mulle huvitav, pean ma ikkagi leidma tegelaskuju. See endast kirjutamine on natukene illusioon: keegi ei saa endast lõplikult kirjutada. Mõne inimese raamatus on igapäevane tasand ja see pakub inimestele huvi. Teiste elu ju ikka huvitab meid. Aga teine võimalus on see – vähemalt mina teen nii –, et võtan ikka mingi küsimuse või mingi valu, mingisuguse äärmuse ja hakkan seda uurima. Ma justkui räägin endast, sellest, mis iga päev toimub, aga mul on üks eesmärk. Ma ei räägi lihtsalt kõigest, mis toimub. Ma süvenen ühte ja samas näen seda endas. “Palk: talvepäevik” on ikka suuresti leinast, melanhooliast ja kaotusest. Ja kaotusevalust…
.. ja surmast
Surmast! Ma hakkasin seda kirjutama parajasti siis kui mu  isa lahkus siit ilmast. See teema tuli paratamatult sinna sisse. Sellise kirjutamise juures ongi kaks asja. Esiteks
see tegelaskuju, kelle ma loon. Tal on oma hääl, mis pole  päris minu hääl. Ma uurin teda. Ja võib juhtuda, et see, mida ta räägib, polegi nii huvitav ega vii kuhugi. Neid jutte on mul jäänud pooleli ka. Aga teine asi on see, et seal on üks kirjutaja elu. Lasen teoses ka sellel elul kaasa rääkida.
Kui kerge või raske on lugejal aimata sügavamaid mõtteid, mida te oma uude raamatusse olete pannud?
Kunagi ei saa lugeja enda jaoks just seda teksti, mille mina olen kirjutanud. Igaühel tekib sellest oma kujutlus, oma raamat. Ja nii see peabki olema. Kõik loevad iseenese pärast, mitte autori pärast. Ma pole ühegi raamatu peale saanud nii palju lugejate kirju kui nüüd. Need on olnud ikka niisugused pikad kirjad, milles kirjutati oma asjadest. Mõni inimene sai sellest siis kuidagi abi. Ta nägi, et teised on ka jamas, et neil ka juhtub igasuguseid asju. (Naerab.) Et teised teevad ka rumalusi ja kannatavad selle pärast. Ma isegi ei osanud seda oodata. Ja mis veel üllatas – et kirjutajate seas oli nii palju erinevaid inimesi. Muidu arvaks, et ühesugused probleemid võivad olla sarnastel inimestel. Aga ei, tuleb välja, et need on universaalsed. Inimesed tunnevad need ära. Kuigi igaühe elu ja asjaolud on isesugused, aga sügavamal on niisugused asjad nagu kaotus ja lein universaalsed.
Kas sellepärast ongi kõige menukamad eneseabi- ja elulooraamatud? Inimesed otsivad neist midagi endale olulist.
Jah, nad otsivad midagi, mis aitaks. Elukogemust. Juhatust ja õpetust. Vahel nad seda ka leiavad, aga ma arvan, et vahel on see bluff.
Mulle tundub, et elulooraamatutes otsitakse  nostalgiat nende aegade järele, mis on jäädavalt kadunud. Ilukirjandus poe suutnud seda janu täita, pole loonud lohutuseks taas seda vana head, kadunud maailma. Kui koolide kohustuslik kirjandus kõrvale jätta, kas siis asi on ka selles, et lugejad on enamuses juba soliidses eas inimesed?
Maailm avaldab nüüd, eriti seoses selle sõjaga, iga päev oma ebakindlat palet ja inimesed tahavad tõesti põgeneda sellesse vanasse, kindlamana tundunud maailma. Elulooraamatud toovad selle maailma justkui tagasi.
Kirjanduse üks ülesanne võiks olla ka selle kadunud maailma uuesti loomine. Et ka noored teaksid ja saaksid aru, mis on enne olnud. Siis mõistavad nad paremini ka tänast päeva. Mind küll huvitas noorena see, et milline maailm enne oli.
Aga ometigi ei saa seda kõike, mis ilmub ja on menukas, kirjanduseks nimetada. Kust see piir siis läheb?
Ma ei ole kindel, kas on üldse mingit kindlat piiri. Pigem ma arvan, et ei ole. Ka eneseabi- ja elulooraamatutes kasutatakse kirjanduslikke võtteid. Ja mitte vähe. Selle taga on teatud kirjanduslik traditsioon ja kultuur. Me kõik oleme raamatuid lugenud ja nendest teatud kogemuse ammutanud. Aga võib-olla siiski on mingi lähenemise vahe. Ma ei tea, kas see on teadlik, aga kui sa kirjutad kas luulet või proosat nagu kunsti, siis sa lähened teist moodi kui eneseabi kirjutaja. Eesmärk on juba teine.
Raamatuid ilmub küll palju, kuid olen kuulnud öeldavat: kui sa ei ole just Kivirähk, siis ainult kirjutamisega ära ei ela. Kas see vastab tõele?
Ma ei ole kindel, et isegi Andrus Kivirähk ainult oma raamatutest ära elab. Siis ta peaks ikka päris vaeselt elama. Kuna tal jooksevad ka tükid teatris, siis sealt tuleb stabiilsem sissetulek. Paljud kirjanikud tegelevad peale raamatute kirjutamise veel millegi muuga, et raha teenida.
Kuidas siis ikkagi meie kirjanikel argipäeviti läheb? Kas tõesti nii hullusti, nagu te oma romaani algusosas kirjutasite? Ja mis on need levinumad lisatööd, millega kirjanikud ellu jäämiseks tegelevad?
Kui sa ühte ametit pead, selle sees kogu aeg elad, siis sa tead nii selle häid kui ka halbu külgi paremini kui teised.  Aga see, mis on minu romaanis kirjas, arvan, et see on ainult üks vaade kirjaniku tööle ja elule. Kirjanikud ise on ka väga erinevad. Ja elavad küllalt erinevat elu. Seega üldistust teha ei saa. Aga mis majanduslikku poolde puutub, siis on see meie kirjandusega tegelemine ikka tõepoolest  üks lõputu vaesuse allikas.
Aga ega kirjandusega tegelemine pole ainult raamatute kirjutamine. Kui sa kirjutad ka teatritele ja teed filme, laiendad oma tegevusvälja, siis saad hakkama. Lehtedele kirjutamine on läinud juba odavaks tööks.
See tasus ära kunagi varem. Üheksakümnendatel võis ka ainult sellest ära elada või ütleme – lisa teenida.
Raamatuid ostetakse vähem kui enne. Trükiarvud kahanevad ka kõige menukamatel raamatutel. Kõik tõmbub kuidagiviisi kokku. Aga see ei ole ka nii traagiline. kui võib tunduda. Kõigil on praegu raske elu. Välja arvatud neid, kellel on kerge. (Naerab.)
Kuidas on teie endaga? Kas teil pole samuti tulnud mõtet teha kirjanikutöö kõrvalt midagi muud, näiteks hakata jälle õpetajaks?
Mul pole olnud seda vajadust, olen saanud ikka niimoodi hakkama. Ja mitte halvasti. Tegelikult ei ole mul kurta millegi üle. Tõsi, kui sa oled vabakutseline kirjanik, siis su elu pole millegi poolest stabiilne ega sissetulek garanteeritud. Aga kui sa oled sellise tee valinud, harjunud vabadusega, siis ei saa korraga nõuda ka turvalisust. Nii need asjad on. Kui tahad olla vaba, siis pead sellega leppima, et kõik ei ole nii kindel.
Kuidas püsida siis pildil? Raamatupoes võivad teosed ju riiulil olla, aga kes neid kõiki tähele jõuab panna.
Selleks, et olla pildil, pead sa muudkui uusi raamatuid avaldama. Selleks, et kultuurkapitalilt stipendiumit küsida, pead sa midagi ette näitama. Et oled tubli olnud ja ikka kirjutanud kogu aeg. See süsteem ei lase puhata. Kirjanikupalk on selles mõttes ikka hea, et laseb natuke vahepeal hinge tõmmata.
Kas riik saaks selles suhtes midagi teha? Viia eestikeelsete raamatute käibemaks täiesti nulli peale, sest võõrkeelsed raamatud on ju odavamad?
Ma arvan, et ega see raamatu käibemaksu alandamine väga palju ei päästaks. Viimasel aastal on paberi hinnad tõusnud, ka kõik muud kulud läinud meeletult suureks.
Kui käibemaks kaotadagi, ega siis kirjanikule suurt midagi juurde ei tuleks. Laialt võttes pool raamatu hinnast võtab kaubandus endale, ja kui kirjanik oskab hästi kaubelda, siis saab võib-olla natuke rohkem kui 15 protsenti raamatu hinnast ka endale. Raamatud on ühtepidi küll hirmus kallid, aga ega kirjaniku osa sellest ikka hästi kasvada ei taha.
Möödunud aasta müügihitt oli Ulfsaki elulooraamat, hinnaga 40 eurot, ja läks nagu soe sai. Inimestele meeldib ka raha kulutada.
Te mainisite, et kirjanikupalk aitab kirjanikul puhata. Miks te siis ise kaks korda sellest loobusite?
Ma olen täiesti nõus nendega, kes ütlevad, et see on rumalus – ühelt poolt küsid endale seda kirjanikupalka, aga siis ütled, et ei tahagi. Seletuseks ütlen, et proovige ise. Väljastpoolt paistab see muidugi rumal. Ma ju teadsin, mida ma küsisin. Aga elus on nii, et ette mõeldes paistab kõik teistmoodi.
Mõtled, et oo, saan palju raha, et kuidas ma siis elama hakkan. Kui õnnelik ma siis olen. Aga kui see kätte jõuab, siis sa alles näed, mis tegelikult on. Minuga oli esimene kord samamoodi. Küsisin seda kirjanikupalka ja sain. Aga siis mõistsin korraga, et ma ei taha niisugust elu. Ei taha kõike, mis selle palgaga kaasas käib. Ütlesin ära ja esimene kord läks see küllaltki valutult. Öeldi, et nojah, anname siis kellelegi teisele. Aga teisel korral sai see äraütlemine mingi ühiskondliku mõõtme. Alguses arvasin, et kuigi ühe korra ütlesin ära, siis nüüd võtan vastu, elan sellega ja olen õnnelik. Aga kui see teade tuli, et raha mulle määrati, siis püüdsin enda ees teha rõõmsamat nägu, et nüüd läheb elu ülesmäge, aga millegipärast hoopis süda langes saapasäärde. Et nüüd ma siis peangi sellega elama.
Mida hirmsat see palk siis kaasa tõi?
Päästikuks oli üks Maalehe karikatuur, kus pangakaardi peale oli minu nägu trükitud. Mõte oli selline, et pildil on Raha-Tõnu. Minu jaoks oli see liig. Ma ei taha olla mingisugune pangakaardi Tõnu. Eriti selle tühise raha eest, mis kirjanikupalgana makstakse. Ma elan ka ilma selleta ära. Rahulikult. See oli tundepuhang, mis peale tuli. Ma ei pea laskma ennast alandada. Jah, mina nägin selles alandust. Seal ongi väga õrn piir, mis ühe meelest on nali, aga teisele… Noh, kui sa oled kirjanik, siis ju su nimi ka maksab midagi. Ei ole ainult see, et sa kirjutad raamatuid. Sa oled lugejate jaoks ka üks inimene, kes teeb mingeid otsuseid. Ja sellel on ka tähtsus.
Elasin ilma palgata kenasti ära. Elus on ikka nii, et kui ühest asjast loobud, siis tulevad teised asemele.
Kas on tulnud ka süüdistusi, et olete seda loobumist kasutanud mingi enda turundustrikina, et tähelepanu tõmmata? Skandaal ju müüb.
Oo jaa, muidugi on süüdistatud. Ma sain igasuguseid süüdistusi kaela ja see oli huvitav kogemus. Sel ajal polnud see muidugi üldse huvitav, vaid masendav. Ma ei ole kunagi varem olnud niisuguse kollektiivse vaenu objektiks. Polnud kogenud, mis tunne on, kui leitakse, et sa oled ikkagi nõme kuju ja teinud midagi halba.
Saite tunda, mida tähendab vihakõne.
Jah, sain seda tunda, ehkki see toimus väikese sordiini all. Poolavalikult, siin ja seal. Aga ma tajusin seda. Teiste jaoks oli see mingi üks seik, aga kui sa ise seal keskel oled, siis tunned end ikka abituna. Aga pole halba ilma heata. See koristas mu elust välja väga palju mõttetuid inimesi. Neid polnudki vaja. Need, kes jäid, nendest ma tean nüüd, et nad ongi sõbrad.
Mis kirjanduse autorile eriliseks teeb? Kas uute teadmiste saamine või nõtke sõnakasutamise nautimine?
Kirjandus on kunst, aga teadmiste andmine pole võib-olla see esmane, kuigi alati on tore ka midagi teada saada. Aga tegelikult on kirjandus ikka millegi südame pealt ära rääkimine. Millegi tähtsa. See stiil ja sõnaseadmise nõtkus on ikkagi abivahend, et rääkida asjadest, millest üldse ei saagi rääkida. Kirjandus ongi rääkimine asjadest, millest üldse rääkida ei saa. See, millest rääkida saab, sellest me räägime niisamagi. Raadios, televisioonis, intervjuud andes või iga päev suheldes. Aga kirjanik püüab ikka rääkida sellest, millest ei saa rääkida, millest on raske rääkida, millest on võimatu rääkida. Inimeses on üks mingisugune kiht või sügavik, milleni sõnad ei ulatu. Kirjanduse püüdlus on śeda natukene kätte saada. Sellepärast, et see on see, mis kõige rohkem haiget teeb. Ja mis teeb ka rõõmu. Need on tumedad alad, millega me oleme hädas inimesena siin maailmas elades. Ühtepidi meil on see keel ja me saame kõigest rääkida, aga teisest küljest see on natukene illusioon.
Kas paremini saab seda miskit hoopis luules väljendada? Olete kirjutanud palju luulet ja saanud isegi Juhan Liivi auhinna. Mõni teie luuletus kõlab, nagu oleks selle kirjutanud Liiv ise.
Luulel on jah oma võimalused minna hetkega sinna sügavusse. Regulaarset riimilist luulet lugedes unustame korraks ära, millest see üldse räägib, me jääme nautima selle ilu, rütmi, läheme sellega kaasa, ja see viibki meid hopsti sinna, kuhu me üldse minna ei tahtnud. Luule on selles mõttes võluvahend. Luules on midagi, mida muul viisil öelda ei saagi.
Luuletamine ise on mingil moel nagu noorusearmastus.
Võib-olla on mõni mu luuletus tõesti sarnane Liivi omadele. Liivi preemia antakse ühe luuletuse eest. Aga ega me nüüd ei luulet ega kirjandust üldse täna ei leiuta. See oli olemas enne meid ja me viime seda edasi. Ainus, mida saab teha, on sinna midagi lisada. Iga kirjanik ja iga aeg lisab sinna mingi väikese kihikese.
Võib öelda, et tänapäeval saab igaüks kirjanik olla. Paned oma loo sotsiaalmeedias üles, isegi raamatu väljaandmine ei ole nii suur kunst nagu vanasti. Peab vaid natuke raha olema.
Kõige selleni on hariduse levik meid viinud. Oli aeg, mil igaühest sai lugeja. Väga suur progress ja enneolematu asi, et kõik hakkasid lugema. Esialgu oli see ainult haritumate jaoks. Siis läks veel hulk aega ja vastati, et igaüks võib ka ise kirjutada. Miks siis mitte kirjutada ka raamat. Tehnoloogia arenguga on see nii lihtsaks läinud. Saadki oma raamatu valmis.
Niisamuti vist hakkavad hägustuma ka piirid kirjanduse enda žanrite vahel. “Palgas” kerkib meie ette nagu vaim suitsupilvest äkki  kriitik Rein Veidemanni kuju, kes lööb kepiga vastu maad ja ütleb, et see raamat pole küll romaan. Ja Õnnepalu polegi kirjutanud ühtegi romaani.
Rein Veidemann on mul seal üks tegelaskuju jah. (Naerab.) Romaan ongi üks ilma piirideta žanr. Tänu sellele ta ongi ellu jäänud nii pikaks ajaks. Romaan on kogu aeg suutnud muutuda. Tänapäeva romaan pole enam niisugune, nagu Balzac kirjutas. Aga mingid ühisjooned on ikka. Iga uus romaan leiutab seda romaanižanrit aina uuesti.
Väga naljakas on, kui küsitakse, kes on siis tänapäeva Tammsaare. Nii võib muidugi küsida, aga lähenemine peab olema väga metafoorne.
Metafoorne selles mõttes, et sama tähtis või sama mõjuga nagu Tammsaare, mitte samasugune kirjanik?
Just nimelt. Tammsaare juba on, teist samasugust ei ole vaja otsida. Kirjanduses loeb see, et  peab olema kogu aeg ka kuidagi uus. Uue nõue on alati olemas.
Meenub ka mõne aja eest levinud hullus – pidev Eesti Nokia otsimine.
Jah, hea, et seda ei leitud. Sel kujul läks Nokia ju pankrotti. Nii et otsigem ikka midagi uut, midagi omapärast. Selles ongi asja mõte.
Maarja Vaino ja Rein Veidemanni pingutuste tulemusel tähistasime Tammsaare sünnipäeval esimest korda riikliku tähtpäevana eesti kirjanduse päeva. Kas niisugune tähtpäev on vajalik? Või näeb see välja nagu kirjanduse tarbetu kroonustamine?
Ma arvan, et see midagi paha küll ei tee. Tähelepanu saamine ja väike pidu on ikka tore. Ainult kui mina tahtsin Tammsaare kuju juurde diskole minna, korjati seal juba pille kokku. Ma  polegi eriti suur üritustel ja festivalidel käija. Ja mul on tunne, et mida rohkem on neid kirjandusüritusi, seda vähem on inimestel aega raamatuid lugeda. Inimene käib kirjandusfestivalil ja tal ongi tunne, et ta on saanud osa kirjandusest. Aga teistpidi – arvestades seda aega, milles me elame, pole midagi halba, kui ühel päevalgi aastas tehakse kirjanduse ümber natukene kära ja peetakse ka pidu. Minule väga meeldis auhinnatseremoonia, mis peeti raekojas. See oli igati väärikas ja ilus.
Samas propageeris kirjandusminister Mart Juur isegi, et see võiks olla vaba päev. Miks mitte!
Olete öelnud, et mitte noored, aga vanad on hukka läinud, sest neil on olnud selleks rohkem aega.
Noh eks mõlemad ju. Vanad – tunnen seda enda pealt – on hukas selles mõttes, et ei taha enam uute asjadega kaasa minna ega vaevu oma mõtlemist muutma. Tahaks ikka vanamoodi edasi lasta. Noored ei taha, et neid tullakse õpetama, aga seda peaks kirjandus küll tegema, et vana, kadunud maailma jälle meelde tuletada. Mind küll huvitas noorena, et mismoodi nägi elu välja varem. Kuidas kõik oli, seda on vaja teada, et mõista paremini tänast päeva. Ja eks kõi tänased noored saavad ükskord vanaks. Ja siis nad alles mõistavad. Et miks neid kiputi õpetama.
Kuidas teie teosed sünnivad?
Ma ei ole siis tavalises seisundis, kui kirjutan raamatut. Energiatase ja mõtlemise intensiivsus on hoopis teine. See seisund võib kaasa tuua midagi elus ja jõuab ka kirjutamisse. Pealtnäha võib see tunduda väga lihtne, et võtad ja kirjutad, mis iga päev juhtub, mis aknast paistab… jah, mingis mõttes on, aga teises mõttes jällegi ei ole. See võib olla kõige raskem kirjutamise viis üldse. Sa pead sellest, mis aknast paistab, leidma, mis on tähtis ja mis läheb sellesse teosesse. Kunst on ikkagi kogu aeg valikute tegemine. Ja väga rangete valikute. Enamik tuleb minema visata.
Millal teie kirjutate? Hommikul, lõuna ajal, õhtul? Või koguni öösel?
Minul on nii, et ma hommikul enne kirjutama asumist ikka pigem ootan, et valgus hakkaks paistma. Kuigi ma olen ka enne valgust kirjutanud. “Palk” on just koiduaegne raamat. Mul oli siis ka unepuudus, ärkasin hirmus vara. Aga muidu olen ma ka ikka hommikune kirjutaja. Mina kirjutan hooti. Kui on hoog, kui on, millest kirjutada, siis töötan iga päev. Raamatu kirjutamisel on enne tööle asumist ikka algne tõuge olemas olnud. Mitte nii, et istud laua taha ja hakkad midagi välja mõtlema. See tõuge pole mitte skeem, ma ei ole eriti skeemi järgi kirjutaja, aga on olemas teadmine, mida ma tahan teha. Ja siis hakkab lugu ennast ise edasi vedama. Hoopis teine asi on mingi artikli kirjutamisega. Aga ausalt öeldes on see just palju suurem vaev. See võtab ka kuidagi ebaproportsionaalselt palju aega. Vaevlen sellega tavaliselt mitu päeva. Siis ma ei saa alustatud. Alustamine on üldse raske.
Kas jälgite igapäevelus ka inimesi, et neid karaktritena oma loomingus ära kasutada?
Ei ole väga selle pilguga vaadanud. Võib-olla kirjutan kunagi ka niisuguse romaani, kus on palju tegelasi. Inimesed ja nende käitumine on alati huvitavad. Kõige suurem lõbu on kirjutajal endal, kui ta paneb oma tegelased midagi tegema ja ütlema. See on põnev ja nauditav, aga iseasi, mida sellega öelda. Kas see kõik on ikka selle sõnumi teenistuses, mis peab välja tulema.
Olite Nõmme poiss, Pääskülas üles kasvanud, aga elu on viinud teid Hiiumaale, Saaremaale ja nüüd Jõgevale. Tallinnas käite nagu võõras linnas. Kirjutasite “Palgas” kurblikku rahvast täis Tallinna trammist. Ja et elu Euroopa suurlinnas on teistmoodi…
Eks need pildid sünnivad natukene oma sisetunde peegeldusest ka. Oleneb ka, kust sa Tallinna tuled. Kui ma tulin Saaremaalt või ka praegu Jõgevalt, siis mõtlen, et ohh, lähen Tallinna, suurde linna, seal on ikka mingi suurlinna sära. Aga jõuad kohale ja siis on seal trammis tavalised hallid, tööl käivad inimesed. Ja siis on südames alati natukene selline pettumise tunne. Tallinn on ikka niisugune, nagu ta on alati olnud.. Me küll räägime, et see vana maailm on kadunud, aga mingi olemus on ikka alles. Eriti just talvel, mil mingil viisil lööb vana viletsus välja. Aga hoopis teine Tallinn on südasuvel. Siis on linn valge, seal karjuvad kajakad ja lehed sahisevad. Siis on Tallinn väga ilus ja väga poeetiline.
Ja Tallinnas meeldib teile elada hoopis hotellis.
Hotellis elamine annab kunagises kodulinnas mingi vabaduse. Aga eks see päritolu on ikka mingis mõttes koorem. Hotellis võid sa oma Pääsküla lapsepõlve ära unustada.
Kui ma laps olin, siis öeldi, et ega lapsed linnas ei käi. Ma olin juba suur poiss, kui hakkasin ise linnas käima. Hakkasin käima loodussõprade majas. Sõitsin ise elektrirongiga linna. Otsisin kohti, hakkasin ise linna avastama. Siis ma alles jõudsin Tallinna, Pääskülas käis ikka pooleldi maaelu. Meil oli veel linna taga kapsamaa, sest isa töötas sovhoosis. Maja taga algas mets, mängumaa oli Pääsküla rabas, seal käisime ka suusatamas.
Mis kohad lapsena Tallinnas huvi pakkusid ja mis pakuvad siiamaani, kuhu ikka ja jälle tahaks minna?
Kui ma ükskord sain mõned päevad elada ja ööbida päris vanalinnas ühe tuttava korteris, siis sain alles aru, mida tähendab elu Tallinnas. Päris Tallinn on ikkagi see väike vana linnakene nende müüride vahel. Kui sa seal tuled uksest välja, siis oled tõesti keset linna. Ei pidanud enam pool tundi Pääskülast linna sõitma. Igavene rändamine jäi ära. Nüüd raekojas oma auhinda vastu võttes ma ikka imestasin, kuidas see hoone on üldse alles. Kõigi oma piltide ja asjadega. Vanade raehärrade elu on seal mingil moel veel ikka tunda.
See vanalinn on mingis mõttes ime. Teised linnad on kõik meie maal maha põlenud. Tartus, mis on ju vanem, on vanast ajast jäänud ainult paljad müürid. Ma olen Tallinnas sündinud ja kasvanud ja mingid väga tugevad tunded on selle linnaga alati seotud.
Kas Tallinnas saab olla ka maailmakodanik?
Igal pool saab. Eriti tänapäeval, mil järjest vähem loeb, kus sa asud. Aga suurlinnadel on siiski mingi oma energeetika. See, et neisse on kogu maailmast inimesed kokku tulnud. Juba sajandite jooksul. See annab asjale mingi teise hoo ja teise tunde.
Selles mõttes on Pariisi kogemus minu jaoks olnud möödapääsmatu. Minust ei oleks saanud kirjanikku, vähemalt proosakirjanikku, kui ma poleks jõudnud Pariisi.
Oli põnev näha oma silme ees seda, mis on seal sajandite jooksul toimunud. Kui palju seal on tehtud kirjandust! Mida kõike on seal kokku mõeldud ja kirjutatud. Kui sa kirjandust armastad ja tahad ise kirjutada, siis tunned seal ka seda. Ja leida nendele raamatutele, mida sa oled lugenud ja mis on selles linnas kirjutatud, teise tausta. Näed kogu asja oma silmaga. Teiseks veel see inimeste kirevus ja vabadus!
Kas teil on olnud palju eeskujusid kirjanike seas?
Ma ei ütleski, et oleks mõnda otsest eeskuju. Aga on autoreid, keda ma armastan ja kellelt on õppida. Aga otse üle võtta ei saa ju midagi. See, millest mina tahan kirjutada, on ikka minu väga isiklik asi. Ma pean selle ise leiutama. Aga laiemas mõttes õppida – seda küll. Ja kirjutamisel on ka oma käsitöö külg. Ja seda käsitööd saab õppida ainult käsitööd tehes. Selles mõttes on tõlkimine olnud just selline õppimise võimalus. Enamuse oma tõlkeid olen ise valinud. Ma pole elukutseline tõlkija, seetõttu on see võimalik.
Teen seda, mis meeldib, mis on minu jaoks tähtsad ja on olnud ka seda, et olen tahtnud neist autoritest alles õigesti aru saada. Kasvõi näiteks  Charles Baudelaire luulekogu “Kurja õied”. Kui ma omal ajal neid eestikeelseid tõlkeid lugesin, siis tundus, et mis neis siis nii väga erilist on. Ja kui ma õppisin prantsuse keeles lugema ja lugesin prantsuse keeles seda luulet, siis sain aru, miks sellest nii palju räägitakse.
Tundus, et seda mõtterikkust oli seal ikka rohkem kui tõlgetes. Aga luulega on mul nii, et ma ei saa sellest enne päriselt aru, kui pole teda eesti keelde ümber pannud. See luule ise on minu jaoks olemas ainult emakeeles. Siis on ta päris minu oma.
Miks te hakkasite prantsuse keelt õppima?
Kõige rohkem andis prantsuse keele õppimiseks tõuke soov lugeda prantsuse kirjandust. Sest ega seda eesti keeles polegi palju. Prantsuse keel oli justkui mingi eraldi maailm. Tahtsin olla natukene teistsugune ja õppida seda tundma. Praegu ma tõlgin ka ühte douard Louis` nimelist autorit. See läheb kergelt. Iga tõlge nii kergelt ei lähe. Loen ja kirjutan selle asja ümber, nagu mina seda ütleksin.
Tõlkimine on suur istumise töö. Mina ei ole suur istuja. Ise kirjutamisel saad ringi käia, mõelda. Tahan vahepeal looduses käia, olen suur loodusesõber. Avastasin juba lapsena, et mul on looduses hea, et leian seal käimisest mingit kosutust.
Tõlkekirjandus on niisama tähtis nagu eesti originaalkirjandus, mõnikord veel tähtsamgi.
Millise teose kirjutamine on olnud kõige raskem?
Ma sellises raskuse kategoorias ei oskagi mõelda. Neid on alati olnud huvitav kirjutada ja olen neid teinud suure rõõmuga. Sa paned igasse teosesse endast väga palju. Ja alati tagantjärele selgub, et sa oled tühi. Kirjutamise aeg kuidagi toidab, annab uut energiat. Aga ainult selleks, et sa veel rohkem annaksid välja. Kui raamat on ilmunud, siis reeglina järgneb langus ja päris raske. Siis sa lihtsalt hakkad taastuma ja sellel on mitu etappi. Vahetult pärast raamatu lõpetamist on tunne, et sa võid lõputult niimoodi edasi lasta. Et see sai nüüd valmis, võtaks kohe uue käsile. Aga siis tuleb välja, et seda järgmist ikka ei saa samamoodi kirjutada. Siis tuleb see auk kahe teose vahele. On tunne, et ma ei kirjuta üldse, mitte iialgi enam ühtegi raamatut. See on nii raske, valus ja vaevaline, miks ma pean ennast niimoodi vaevama. Saab ju ka ometi kergemini elada siin ilmas. Läheb veel aega mööda ja tekib jälle igatsus kirjutamise järele. Siis tundub, et mingi asi jäi ikka veel ütlemata.
“Piiririik” oli teie esimene romaan, see ilmus Emil Tode nime all, ning mõned on seda nimetanud ka meie esimeseks homoromaaniks. Sellel oli tohutu menu ja see tõlgiti väga mitmesse keelde, mida eesti kirjanikega naljalt ei juhtu. Kas see üllatas teid?
Loomulikult. See oli šokk. Sõna otseses mõttes. Vähemalt minu elus on küll olnud sellised pudelikaelad, et kas sa tuled sealt läbi või ei tule. See oli üks selline pudelikael. Mulle oli selle raamatu ärategemine väga vajalik, see avas mulle täiesti uue elu ja uued võimalused.
Miks üldse varjunimi? Tahtsite põgeneda vastutuse eest?
Selle otsustasin võtta siis, kui läks raamatu avaldamiseks. Alguses ma selle peale üldse ei mõelnudki. Ma tahtsin, et raamat tuleks puhtalt lehelt. Olin ju enne luulekogusid avaldanud, autorina olin juba tuntud. Mõtlesin, et las see tuleb nii, et keegi ei tea autorit. Mõnes mõttes oli see ka põgenemine. Et sa saad ise vabalt edasi elada ja ei pea samastuma sellega, millest see raamat räägib. Muidugi see autorlus väga kauaks saladuseks ei jäänud. Ega ma lõpuks seda ise ka nii palju ei varjanud. Pigem oli see niisugune avapaugu küsimus, et kuidas välja tuleb. Pseudonüümi kasutamine on ka üks osa kirjanduslikust mängust. On ka niisuguseid kirjanikke välismaal, kelle tegelikku nime ja nägu keegi ei teagi peale kirjastaja ja advokaadi.
Teil oli ka teine varjunimi Anton Nigov, mille all ilmus romaan “Harjutused”.
Kui poleks omal ajal olnud nimede eestistamist, siis ma oleksingi sellist perekonnanime kandnud. See oli minu vanaisa nimi. Tema muutis selle Õnnepaluks. Isa rääkis, et -palu liide oli sel ajal moes olnud.
Kas kirjanik peaks tegelema ka ühiskondlike probleemidega või on tema uurimisala ainult inimese isiklik elu ja sellega seonduv?
No aga see inimese elu on ju ühiskondlik teema igal juhul. Kirjanik on paratamatult ühiskondlik tegelane. Raamatu väljaandmine on juba väga ühiskondlik akt. Sa lased mitmes tuhandes eksemplaris trükkida oma mõtteid. See ju mõjutab inimesi ja nende elu. Sa astud välja mingisuguste tõdede ja seisukohtadega. Ega see ei toimu ju ainult ajakirjanduses. Kirjandus on ka samasugune ühiskondliku võitluse väli. Aga ta on teistmoodi asi kui ajakirjandus. Kirjandus läheneb siiski oma teemale teistmoodi kui uuriv ajakirjandus.
Aga samas – kirjanikud on alati avaldanud oma mõtteid ka ajakirjanduses ja teinud lehtedele kaastööd. Kirjanikud soovivad ka osaleda ühiskondlikus debatis ja öelda mõningaid asju otse välja. Poliitikud on oma usutavuse partei joonest kinni pidamisega ära raisanud, kirjanikud saavad ausalt öelda enda nimel, mida nad arvavad. Kirjaniku varandus ongi tema vabadus, see, et ta ei sõltu kellestki.


Küberturbeekspert annab nõu: mis nipiga tunda ära võltsveebileht ja hoiduda pettusest?Eelmise aasta lõpust saati on sagenenud pettused, kus küberkelm paneb internetis püsti võltsitud veebilehe ja loodab, et inimesed seal orki lendaksid. Kuna veebilehtede loomine on tehtud päris lihtsaks, tulebki kasutajal endal olla valvas, et ta ei satuks pahaaimamatult näiteks võltsitud internetipanka.
Riigi infosüsteemi ameti (RIA) küberturbeeksperdi Veikko Raasukese sõnul tarkvaraettevõtted ja tehnoloogiahiiud pingutavad selle nimel, et internetis tegutsemine oleks aina lihtsam ka netivõõrale inimesele. Blogisid luua on juba aastaid väga lihtne olnud ja samuti on lihtsustunud veebilehtede ülesehitamine.
„Lihtsustatult on üks lõppeesmärke see, et osav Lõuna-Eesti tisler, kes praegu ajab äri suusõnaliselt ja kontaktide kaudu, suudaks praktiliselt omal jõul netipoe püsti panna. See aga tähendaks tarkvarapakkujatele rohkem tulu uue kliendi kaudu,“ selgitab ta.
Kui veebilehte on lihtne luua, siis „head“ libalehte juba natuke raskem. Isegi kui suudetakse tekitada originaalisarnane libaleht, siis tuleb läbi mõelda ka n-ö ärimudel – küberkuritegevus on aina rohkem äri ja kuidagi tuleb inimesed sellele lehele meelitada. Kui libaleht meenutab vägagi originaali, siis pettusest annab aimu vale, kahtlane veebiaadress.
„Ja on ilmselge, et kui leht petab inimesi, tuleb see kiiresti välja, ning kui keegi Eestis peaks nõnda talitama, siis raha mööda minnes jõuab kiiresti ka operatsiooni ajuni. Seega lehe loomine võib olla lihtne, aga kõik muu on juba piisavalt keeruline, et seda [ei saa] teha vahele jäämata,“ hoiatab Raasuke.
Viimati levis Eestis skeem, kus petturid ostsid oma lehtede levitamiseks Google’i reklaami, nii et veebiotsingu kasutajale näidati esimese tulemusena petulehte. Sellele siis hajameelselt klikitigi. Loe lähemalt: Küberkelmid tõmbavad ohvrid lohku võltsitud internetipangas
Endiselt püütakse eestimaalasi nöörida ka SMSide ja e-kirjade kaudu. „Kelmid proovivad veenva (vahel ka mitte veenva) kirjutise kaudu panna inimese lingile vajutama. Kui libakiri mängib näiteks inimese kodupanka, siis proovitakse teda lollitada, et ta logiks panka sisse ning teeks kelmidele ülekande. Hästi oluline on meeles pidada, et PIN2 sisestamine võrdub digiallkirjaga. Ehk kui sinult küsitakse PIN2-koodi, siis sa allkirjastad midagi, näiteks makset!“ kirjeldab Raasuke.
Eelkõige tuleb meelde jätta, et andmete uuendamiseks või lihtsalt panka sisenemiseks ei küsita kunagi PIN2-koodi.
Igast netipettusest, libalehest, kahtlasest e-kirjast ja sõnumist võib teavitada RIA küberturbe osakonda meilitsi cert@cert.ee või veebis raport.cert.ee. Osakond saab edastada ohuteavitusi, analüüsida pättide võtteid ja paluda veebimajutust pakkuvatel ettevõtetel veebilehed sulgeda, kui need proovivad andmeid varastada.
Kasulik on ka RIA uus äpp DNS Encrypted, mis kasutajaid kaitseb. Kui iPhone’i omanik selle paigaldab (Androidi puhul piisab ainult seadistamisest), siis ei lase äpp minna veebilehtedele, mille kohta RIA-l on juba info, et see on pahatahtlik.
„Näiteks kui teame pankasid matkivate libalehtede kohta, siis anname äpile teada, et ta seda lehekülge ei avaks. Isegi kui inimene vajutab lingile, siis DNS Encrypted ei ava seda. Soovitan soojalt seda lahendust kasutada, sest see aitab nutiseadmetes vältida ohtlikke linke, mille kohta on meil teadmine,“ lisas Raasuke.
Küberkelmidega võidelda on raske, sest selle ajaga, mis kulub ühe petulehe sulgemiseks, saavad pätid püsti juba paar uut. Seepärast tuleb ise olla hoolas, hoiduda kahtlasi linke ja faile avamast, ning kui keegi küsib delikaatseid andmeid, tuleb hoog maha võtta ja mõelda.
„Kui keegi astub tänaval ligi ning hakkab küsima sinu kodust aadressi, telefoninumbrit ja pangakaardi andmeid, siis ma tahaks loota, et saadate nad pikalt. Sama peab ka netis tegema!“ lisab küberturbeekspert.
Loe veel nõuandeid RIA portaalist https://www.itvaatlik.ee/kontrolli/.


Nursipalu vint on üle keeratud. Meie rahva jagamine eestlasteks ja võrokesteks on lõhestavEriti kurb on, kui mõtlematud ning rumalad arvamusavaldused tulevad lugupeetud ja arukate inimeste suust, viitab ajaloolane Andres Kraas (Isamaa) Kauksi Ülle sõnavõtule Nursipalu teemal.Viimastel nädalatel Nursipalu polügooni laienemise ümber möllanud ažiotaaž ehk maakeeli kirgede torm hakkab võtma järjest inetumaid vorme. Võrokesed on oma anti-nursipalu kampaaniaga vinti kõvasti üle keeramas.
Pea- ja kaitseministri Võrumaa visiitide ajal protestijate käes olnud plakatite ning kohtumise ajal väljaöeldud kurjade sõnade põhjal jäi mulje, et ei saada isegi aru, et kohalikku eluolu ja kultuuri ei ohusta mitte Eesti riik ja kaitsevägi ega NATO, vaid Venemaa agressioon. Praegusel ajal, kus sõda käib sõna otseses mõttes meie koduväravas, oleks viimane aeg sellest aru saada ja lõpetada igasugune Eesti kaitsevõimet kahjustav ebapatriootlik agitatsioon.

Lõhestav

Paraku näitab reaalsus vastupidist. Eriti kurb on kui sellised mõtlematud ning rumalad arvamusavaldused tulevad lugupeetud ja arukate inimeste suust. Just sellise mulje jättis mulle 3. veebruari hommikul Vikerraadios kõlanud Kauksi Ülle intervjuu, kelle Võrumaa heaks tehtud tööd ja kaunist loomingut olen senini imetlenud. Nüüd aga väitis proua Ülle, et Nursipalu harjutusala laiendamine ohustab tervet Võrumaa kultuuriruumi, Võrust Anslani ja seeläbi kannatab 22 000 inimest ehk terve Võru «rahvas», mistõttu tuleks Võrumaa päästmiseks kokku kutsuda Võrokeste Kongress.
Niigi väikese Eesti rahva jagamine eestlasteks ja Võro rahvaks on äärmiselt vastutustundetu. Praegusel ajal on siililegi selge, et selline lõhestustegevus on eelkõige vesi Putini veskile ja kindlasti mitte võrokeste õitsele puhkemisele, kelle keel ja kultuur on Eesti keele ja kultuuri lahutamatu osa, mitte aga mingi eraldiseisev omaette nähtus.
Saan seda kindlalt väita, kuna mul oli ülikooli ajal au kuulata Paul Ariste loenguid, kes tõdes üheselt, et pole olemas ei võru ega seto rahvast ega ka mitte võru ja seto keelt. On vaid üks Eesti rahvas, kelle hulka kuuluvad nii võrokesed kui setod ja teised meie rahvakillud ning sellest lähtuvalt ka võru ja seto murded, mis moodustavad eesti murdekeele lahutamatu osa, mitte aga omaette eraldi keeled!
Ajaloolasena pole mul professor Ariste kompetentsuses vähimatki põhjust kahelda ja soovitan Eesti keelekorüfee töödega tutvuda ka igal oma rahvakillu kultuuripärandi eest seisjal, et mitte populistlikutesse spekulatsioonidesse langeda.

Meie kõigi kindluseks

Kole küll, aga Kauksi Ülle poolt välja käidud Võrokeste Kongressi kokku kutsumine plaan, meenutab mulle mõneti 1990-ndaid aastaid, mil Ida-Virumaa üritas Kremli mahitusel Eesti riigilt mingit eristaatust välja pressida. Kahjuks ei saa ka täna midagi taolist välistada, sest Venemaa provokatsiooniveskid töötavad üle maailma täistuuridel ja igal rindel. Viimane aeg oleks sellest aru saada ja ärevatel aegadel tugevasti ühte hoida, mitte kiusu kiskuda.
Usun, et enamus inimesi mõistab, kui raske on oma kodust loobuda ja tunneb Nursipalu rahvale kogu südamest kaasa. Aga mis parata, ohtlikel aegadel lihtsalt ei saa ega tohi isiklikke huvisid riigi omadest kõrgemale seada. Kui oleksime seda teinud Vabadussõjas, siis me täna siin enam Eesti Kaitseväe õppeväljaku laiendamise üle enam ei arutleks.
Tuleb endale aru anda, et Nursipalu küla puhul käib jutt Eesti kaitsevõime tugevdamisest ja selle elluviimise käigus juba kasutusel olevale polügoonile ette jäävast 21-st kinnistut, milledest üks osa on elaniketa, mõned aga võrdlemisi laokil. Seega ei saa siin juttugi olla kogu Võrumaa ja selle kohaliku kultuuri hävitamisest, nagu pasundavad paljud protesteerijad, enamasti just need, kellel pole polügooni alla jäävate kruntidega mingit pistmist.
Ka ei maksa unustada, et kahjukannatajatele, kelle maad harjutusväljakule ette jäävad, pakub riik päris kopsakat kompensatsiooni ning kedagi ei jääta lageda taeva alla ega saatuse hooleks. Tekkinud olukorras ei tohiks mitte mingil juhul süüdistada ei Eesti Vabariiki ega NATOt, vaid üksnes putinistlikku Venemaad, kes Euroopas Ukraina rahva vastu julma sõja valla päästis ja on valmis ka meile esimesel võimalusel kõrri kargama, kui me oma kaitseväge ei tugevdaks ega treeniks.