Kelmid tõmbavad veebis haneks sama skeemigaViimasel ajal on politsei töölauale jõudnud mitu äravahetamiseni sarnast petuskeemi, kus inimesed on ühismeedia kaudu heas usus kaupa ostes rahast ilma jäänud.Hiljutistel kelmustel on ühine tehingukoht: inimesed on saanud petta, kui on püüdnud Facebooki Marketplace'ist midagi osta. Nad klikivad kaupleja saadetud lingile, sisestavad sinna oma andmed ja seejärel kaob nende pangakontolt raha. Veebipolitseinik Karmen Raua sõnutsi kasutatakse interneti ostu-müügikeskkondades mitmesuguseid skeeme. Paraku on need päris laialt levinud.Läinud töönädala viimasel päeval teatati politseile kahest juhtumist, kus inimene oli ostnud Marketplace'ist tooli. 51aastasele Pärnu naisele oli müüja saatnud kullerfirma lingi, kuhu ostja sisestas oma pangakaardi andmed, kinnitades need Smart-IDga. Seejärel tehti naise pangakontolt neli tehingut kogusummas 985 eurot.53aastasele Saarde vallas elavale naisele oli müüja samuti saatnud kullerfirma lingi, kuhu ostja sisestas enda aadressi ja tasus nii tooli kui kullerteenuse eest. Pärast makset avastas tooliostja, et tema pangakontolt on haihtunud üle 450 euro.Sel nädalal on politsei Lääne tööpiirkonnas alustanud veel neli kriminaalmenetlust sellesama arvutikelmuse paragrahvi järgi.34aastane Pärnu mees soovis osta Marketplace'ist kohvimasinat. Tema toksis pärast kullerfirma lingi avamist arvutisse oma pangakonto andmed, misjärel tehti sellelt 400eurone ülekanne Leedu pangakontole.Sel nädalal asus politsei uurima 27. märtsil Marketplace'ist riiuleid osta soovinud 64aastase Pärnu naisega juhtunut. Temale oli müüja saatnud kullerfirma maksekorralduse, kuhu ta sisestas kahel korral oma internetipanga PIN-2-koodi, kuid sai vastuseks, et makse ei läinud läbi. Kui naine hiljem internetipanka sisenes, oli tema arveldusarvelt broneeritud kaks summat, kokku ligemale 1000 eurot.Internetikuritegevus ei tunne riigiega maakonna piire. Nii väärib nimetamist eelmainitutega väga sarnane juhtum, kus üle 1000 eurost jäi ilma32aastane naine naabermaakonnas Rapla vallas. Tema soovis juba mitu korda mainitud virtuaalselt turuplatsilt osta aiatooli. Kauba maksumusele pidi lisanduma kulleritasu. Müüja saatis naisele tellimusvormi, kuhu ostja sisestas enda pangakaardi andmed ja Smart-ID koodid. Hiljem avastas ohver, et tema arveldusarvelt on tehtud kaks makset.Raud tõdes, et kelmid tegutsevad sotsiaalmeedia ostumüügikeskkondades pidevalt. Levib mitu eri skeemi, millega inimestelt püütakse välja petta nende internetipanga paroole või PIN-koode. Kelm võib esineda nii müüja kui ostjana.Raud tõi näitena laialt levinud skeemi, kus ostja pakub müüjale, et kuller tuleb isiklikult kohale ja müüja ei pea tegema midagi muud kui andma oma telefoninumbri, meiliaadressi ja sisestama ühele veebilehele oma pangakaardi andmed.Palju on veebipolitseiniku sõnutsi vastupidiseid juhtumeidki: müüja pakub ostjale, et soovitud eseme eest saab tasuda kullerfirma lingi kaudu. See link näeb välja nagu päris ja inimene sisestab sinna oma pangakaardi andmed. Soovitud toodet ostja ei saa ja hiljem avastab ta, et tema pangakontolt on tehtud ülekandeid tundmatutele kontodele või on tema arvelt tasutud internetipoes sooritatud ostude eest.Mõlemal juhul on kelmi eesmärk sama: saada inimeselt kätte isiklikud andmed, et neid kuritarvitada.Raud oskab siiski õpetada, kuidas eristada pätte ausatest kauplejatest. Näiteks muutub kelmi suhtlusviis enamasti kurjaks, kui ohver hakkab kahtlema ja ütleb, et talle ei tundu see asi õige. Või teatab, et tal pole parasjagu aega selle tehinguga tegelda. Kurjategija püüab sageli inimest tagant kiirustada ja mõjutada teda raha üle kandma. On ähvardatud ametnike poole pöördumisega. Vahel väidab kelm, et tal tekivad nüüd probleemid, sest ta on juba oma toimingud ära teinud.Raua sõnutsi on tulnud ette, et petis on saatnud ohvrile “dokumendi”, näitamaks, et ta on pöördunud probleemiga kohtu, kohtutäituri või politsei poole. Need dokumendid on kohmaka väljanägemisega. Sageli on kasutatud asutuste veebist leitud embleeme, mis on tekstitöötlusprogrammis inetu kujundusega kokku klapitatud.Nendes võltsdokumentides kasutatakse suvaliste ametnike nimesid, aga ohvri õiget nime, kodust aadressi ja muid andmeid, mis inimene on ise petturitele andnud. “Kuna kelm panustab inimese emotsioonidele, ajasurvele ja hirmule, tasub võtta aega uurimiseks ja küsida teist arvamust sõbralt, lähedaselt või veebipolitseinikult,” soovitas Raud.SOOVITUSEDKuidas eristada sotsiaalmeedia ostu-müügikeskkondades ausate kavatsustega kauplejaid ja ostjaid kelmidest?• Kelmid kasutavad samuti otsekui pärisnimesid. Soovitame enne rahaülekannet ettevõtte või müüja-ostja tausta guugeldada.• Ärge avage vestlusaknas võõraste saadetud linke! Iseäranis siis, kui tegemist on lingiga, mis avab mõne sellise veebilehe, kus küsitakse isiklikke andmeid.• Oma PIN1- ja PIN2-koodi ei tohi teistega jagada ega neid kellegi palvel kuhugi sisestada.Andmed: veebipolitseinik Karmen Raud"Kuna kelm panustab inimese emotsioonidele, ajasurvele ja hirmule, tasub võtta aega uurimiseks ja küsida teist arvamust sõbralt, lähedaselt või veebipolitseinikult."Karmen Raud,veebipolitseinikVäidetavalt on Facebooki kuulutustekanalil Marketplace 800 miljonit aktiivset kasutajat kuus. Pildil Facebook Marketplacei ikoon (keskmine) nutitelefoni ekraanil. ShutterstockLauri Habakuk


Ikka kihutame siin maal ühes suunas: vananeme ja kahanemeVÄRSKE regionaalministri Madis Kallase hiljutised suhteliselt konkreetsed ja hästi vormistatud laused sundisid kirja panema mõned märksõnad selle kohta, mis siis regionaalpoliitilistes suundades ees ootab ja kas sellest võib uus kvaliteet tõusta.Niisiis on praeguseks jõutud sinnamaale, et kurikuulsaks saanud katuserahanimeline poliitikute rahajagamine saab uue nime ja vist ka vormi: see nimetatakse ümber regionaalprogrammiks. Tuleb juurde regionaalpoliitiline mõõde ja loodetavasti jääbki. Katuseraha nime all jagatuna oli sellel instrumendil regionaalpoliitilist komponenti igal aastal aina vähem.ÜKS VAADE on uuel ministril küll paigas. Selgeks on tehtud, et lähevad noored ja jäävad vanad. Minnakse õppima, maailma avastama, tööd ja karjääri tegema. Otsima kõike seda, millega kõrvalisemas kohas kitsas käes on. Poliitikute senine arusaam on üsna üheselt mahtunud lausetesse, mis kirjeldavad, kuidas inimesed on sunnitud kolima, sest teenused kaugenevad. Seda muutust võib pidada suureks arenguks edasisel teel mõistlike regionaalpoliitiliste otsuste sättimisel. Ollakse vähemasti aru saanud, et inimesed ei lähe niisama kodust ära.Ja olgu siin pandud rõhk sõnale «kodu». Pigem ikka kohanetakse ja seatakse oma elu niimoodi, et hakkamasaamine tuleb ajapikku võimalikult hästi välja. Ja mis neil inimestel lõpuks üle jääb, kui mingi teenuse tarbimine pidevat vähikäiku teeb.KUI NÜÜD mineku põhjused ja sihtrühmad on enam-vähem selged, tasub hakata mõtlema ka selle peale, millised on tuleku põhjused ja sihtrühmad.Noorte ja vanade juurde tagasi tulles - nüüd mõeldakse välja skeemi, kuidas vananevad omavalitsused saavad noorenevate ja seega jõukamate arvelt natuke raha juurde. Kindlasti on ääremaa valdadel ja linnadel sellest reaalset rahalist kasu, aga kaheldav on, kas sellest tuleb reaalset regionaalpoliitilist tulemust. Finantsiline tugevus ei ole omavalitsust iga kord raskustest päästnud. Arvatavasti ei ole abirõngaks ka kõikide teenuste igikestev pakkumine - sageli hambad ristis, veremaik suus ja rahakotis põhjatu auk.Ma ei ole aga Eesti kaardilt veel leidnud kohta, kus klassikaline regionaalabi või ümberjagamine oleks hakanud vähemalt rahvaarvu kahanemist stabiliseerima. Seni ei ole ükski programm, finantsmuudatus ega strateegiline eesmärk pöördumatuid protsesse peatada suutnud. Julgen siinkohal küsida, et äkki on ikka midagi valesti tehtud. Näiteks jäetud tegelikud sihtrühmad meetmetest välja või investeeritud tühja.Igatahes ei ole meie regionaalpoliitilise edu saladus pidev konkurentsivõime tugevdamine. Vaadakem lähiajalukku: kõik on olnud ja kõikjale on jagatud toetusi, investeeritud ja renoveeritud. Ikka kihutame siin maal ühes suunas: vananeme ja kahaneme.TULEME NÜÜD tagasi positiivsete võimaluste ehk siis võimaliku tuleku põhjuste juurde. Tahtmata alahinnata igasuguste suurte ettevõtmiste võimalikku mõju, olgu selleks töökohad või omavalitsuse pakutavad teenused, tuleb hinnata detaile.Jään kindlaks oma arvamusele, et kui väikesed asjad korda saab, siis läheb elu edasi. Kohaliku tee mustkate, väikeettevõtja laenuprobleemi või noore pere elektriühenduse küsimuse lahendamine on ehk need kõige tulemuslikumad pakkumised, mille juures saab elukeskkonna kvaliteedi muutust hinnata. Või siis tulemuslikkusele suunatud turundus koos meetmetega ja kogukondlikud lähenemised kohalikele arengueeldustele.Paraku sisaldab meie regionaalpoliitika põhisuund ikka ja jälle ümberjagamist või keerulisi lausekonstruktsioone, mis sisaldavad sõnaühendeid nagu «konkurentsivõime» ja «finantsvõimekus». Ehk on keegi tähele pannud, et maapiirkondades on konkurentsivõime ruumi ja maastike kujul alati olemas. Vaadakem näiteks aknast välja!KODUALUSE maa maksu kehtestamise või tasuta bussisõidu lõpetamise võiks nüüd jätta poliitkorrektselt hindamata, aga bussisõidu puhul on ehk ikka see kättesaadavus ja paindlikkus olulisemad kui see tagasihoidlik sõidu hind. Ja kui nüüd meenutada, siis kodualuse maa maksu vabastus kehtestati mõni aeg tagasi väikeseks vastukaaluks Tallinna linnavalitsuse vastavale otsusele ja siis sai seda kirjeldatud kui äraspidist regionaalpoliitikat maa maksustamishinna kaudu.Mis siin salata, igasugused pisikesed meetmed ei pruugi anda kohest tulu ja positiivset tulemust. Jäävad ära pasunakoorid ja uhked lindilõikamised. Aga maal ja väikelinnades loob selline personaalne regionaalpoliitika tunnet, et riik on meiega. Siinsamas ja kohal. Ja ulatab käe, kui ettevõtmises on grammike helget tulevikulootust."«Ma ei ole aga Eesti kaardilt veel leidnud kohta, kus klassikaline regionaalabi või ümberjagamine oleks hakanud vähemalt rahvaarvu kahanemist stabiliseerima.»"Ma ei ole aga Eesti kaardilt veel leidnud kohta, kus klassikaline regionaalabi või ümberjagamine oleks hakanud vähemalt rahvaarvu kahanemist stabiliseerima."ANDRES RÕIGAS, geograaf ja õppejõud Isamaa


President Putini tuumapalavikTuumalaengud degradeeruvad ja keegi ei tea, mis seisus on Venemaa tuumajõud tegelikkuses, kirjutab Balti Venemaa-uuringute Keskuse direktor Vladimir Juškin.Eelmise aasta 26.-29. oktoobrini toimus Putini eestvedamisel strateegiliste tuumajõudude õppus maal, merel ja õhus. Kamtšatkal asuva Kura polügooni suunas lasti Plessetskist välja mandritevaheline ballistiline rakett Jars ja Barentsi merel viibivalt allveelaevalt ballistiline rakett Sineva, strateegilistelt pommituslennukitelt Tu-95MS tulistati välja õhus baseeruvad tiibraketid.Vaatleja võis märgata, et kõik raketid lendasid läänest itta, kuid lahinguolukorras peaksid nad lendama lõunast põhja poole (üle põhjapooluse USAsse), ja mitte 7000, vaid 12 000 kilomeetrit.Igaüks, kes on vähegi kursis ballistilise raketi trajektoori arvutamise teooria ja raketi dünaamiliste omadustega, teab, et arvestada tuleb raketile mõjuvate jõududega - millest peamine on gravitatsiooniline külgetõmbejõud -, aga ka Maa magnetvälja omaduste ja Maa atmosfääriga (koostis, tihedus, rõhk, temperatuur, helikiirus jne). Need mõjutavad raketti kogu selle teekonna vältel. Kuna neid häireid ei saa konkreetse stardi puhul täpselt ennustada, tekib trajektoori hajumise probleem. Seda viga saab vähendada raketi trajektoori mittelineaarsete diferentsiaalvõrrandite süsteemi juhuslike suuruste või juhuslike funktsioonide sisestamisega.Seetõttu lasevad kindralid rakette läänest itta alati mööda üksikasjalikult tundmaõpitud trajektoori. Tehnilised võimalused katsestartideks on aga saadaval ka polügoonidel: Kapustin Järis Astrahani oblasti kirdeosas, Jasnõis Orenburgi oblasti strateegiliste raketivägede positsioneeritud rajoonis «Dombarovski» ja Svobodnõis Amuuri oblastis.Siin on ka põhjus, miks president Putin on kindel, et on valmis andma tuumalöögi vastuseks vaenlase raketirünnakule - sest kindralid on talle ette kandnud, et raketid tabasid täpselt sihtmärke. Meie jaoks on samuti selge, et Putinile ei pandud lauale ajalehte Krasnaja Zvezda (16.12.2009), milles alampolkovnik Dmitri Popov räägib: «Laskepolügoon ei anna kunagi vastuvõtupolügoonile täpseid koordinaate, vaid teatab ainult langemispunkti ala. [...] Mõnikord venib maha langenud raketilõhkepea kraatri otsimine nädalani, kuuni...»Enne tuumanigi presidendiks saamist sattus Putin juhuslikult Peterburi linnapea Sobtšaki meeskonda, siis sattus juhuslikult Moskvasse ja siis sai juhuslikult Jeltsinilt tuumakohvri, mis on tema valduses olnud juba 22 aastat. Nendest asjaoludest saame teha halva ja hea järelduse. Halb on see, et Putini KGB toimikusse on märgitud, ja mitte positiivses võtmes, et tal on vähenenud riskitaju. Hea on see, et Putin ei jaga kindlasti Teller-Ulami skeemi - termotuumarelvade aluseks oleva tehnilise kontseptsiooni üksikasju. Kuid selle skeemi põhjal on ehitatud peaaegu kõik kaasaegsed tuumarelvasüsteemid, millest koosnevad juhtivate tuumariikide arsenalid.Mis toimub tuumalõhkepea sees pärast seda, kui see on raketi külge kinnitatud?Kui lõhkepeasse on pandud relvaotstarbeline uraan (U-235), plutoonium (Pu-239) või nende segu, jätkub nende ainete radioaktiivse lagunemise protsess. Lõhkepeas toimub väheuuritud üksikute lagunemiselementide kuhjumine, eelkõige kasvab ameriitsiumi (Am-24l) osakaal, mis muudab plutooniumi isotoopkoostist ja vastavalt ka selle kasutusvõimalusi relvaotstarbelise plutooniumina. Lisaks on relvaotstarbelisel plutooniumil Pu-239 piiratud «säilivusaeg» umbes 10 aastat, kuna metallis toimuvate protsesside tulemusena kuumeneb see oluliselt, mis toob kaasa kristallstruktuuri hävimise ja laskemoona töökindluse vähenemise.Pärast garantiiaja lõppemist on tuumalaengud veel mõnda aega võimelised plahvatama. Kuidas seda aega ja laengu jääkvõimsust hinnata? Erialakirjanduses nimetatakse seda «tuumalaengute degradeerumise hindamiseks». Jah, on olemas keerulised valemid, et aktiivse aine, sidekomponentide ja elektroonikaseadmete lagunemisaega välja arvutada. Aga see on teooria. Lisaks mõjutab muutuv keemiline keskkond paratamatult konstruktsioonimaterjale, millest on valmistatud kest. Näiteks muutub eriteras pikaajalisel kokkupuutel relvaotstarbeliste lõhustuvate materjalidega nii rabedaks, et mureneb isegi kerge löögi korral. Arvutuste õigsuse ja mudelite adekvaatsuse kontrollimiseks on olemas ainult üks võimalusreaalsed katsetused.Seetõttu katsetasid NSV Liit ja USA kuni 1990ndate alguseni pidevalt tuumarelvi, et uurida nende omadusi ja seisundi muutusi - et määrata optimaalset tuumaahelreaktsiooni käivitamise hetke, selle kiirust ja teisi plahvatuse parameetreid. Kuid 1996. aastal kirjutati alla üldisele tuumakatsetuste keelustamise lepingule. Tol ajal väitsid Arzamas-16s ja Los Alamoses Livermore'is tuumaarsenalidega tegelevad füüsikud avalikult, et nad ei oska ennustada, kuidas käituvad Venemaa, USA ja teiste tuumariikide arsenalides olevad tuumarelvad rohkem kui kümne aasta möödumisel. Kuid sel ajal paluti poliitilise olukorra tõttu Venemaal ja USAs teadlastel «mitte esile tikkuda».Sel põhjusel vahetati nõukogude ajal lõhkepeade plutooniumitäidist iga 6-10 aasta tagant. Tuumalõhkepeade demonteerimine viidi läbi tehastes, kus need kunagi kokku pandi: Arzamas-16s (Sarovis), Penza-19s (Zaretšnõis) ja Tšeljabinsk50s (Snežinskis). Täiskoormusega töötades suutsid need ettevõtted aastas demonteerida kuni 2000 lõhkepead. Ühe lõhkepea demonteerimine maksab olenevalt selle keerukusest 10 000 kuni 15 000 USA dollarit. Seejärel viidi kõrgelt rikastatud uraan tagasi Jekaterinburg-44sse (Novouralskis), triitium Tšeljabinsk-65sse (Ozerskis) ja plutoonium Tomsk-7sse (Severskis).Nagu näha, on tuumarelvad kallis lõbu, mis nõuab terve tööstusharu ülalpidamist, et tuumalaenguid pidevalt hooldada ja asendada. Tuumarelvade tootmiseks vajalik tööstuslik baas on Venemaal jäänud aga nõukogudeaegseks. Vastavalt viimasele Venemaa ja USA tuumaarsenale puudutavale andmevahetusele (2021) oli Venemaal strateegilistele kandjatele paigutatud 1456 lõhkepead. Samas pole teada, kui vana on nendes lõhkepeades sisalduv relvaotstarbeline uraan ja plutoonium.Kuid me teame, et 1993. aastal sõlmiti Venemaa ja USA valitsuse vahel 20 aastaks leping, mille kohaselt ostsid ameeriklased Vene vanadest lõhkepeadest pärit relvaotstarbelist uraani (500 tonni relvaotstarbelist uraani 20 000 lõhkepeast) ja vastutasuks peatati relvaotstarbelist plutooniumi tootvad Venemaa reaktorid. Nii jäid 18st erinevat tüüpi relvaotstarbelist plutooniumi tootvast tööstuslikust reaktorist tööle vaid kaks: Ruslan ja Ljudmilla ning mõlemad Majaki tootmisettevõttes olevad (Tšeljabinsk-65 ja Ozersk).Sõltumatute allikate järgi oli Venemaal 2005. aasta novembri seisuga 1280 tonni relvaotstarbelist plutooniumi ja kõrgelt rikastatud uraani. Tuumapommi tootmiseks kulub vaid 4-5 kg plutooniumi või 15-20 kg kõrgelt rikastatud uraani. Võib eeldada, et suurem osa strateegiliste rakettide tuumalaengutest on garantiiaja ületanud, kuna pärast 1991. aastat käis kogu Venemaa tööstus alla. Kuid see mõte ei ole pähe tulnud ainult meile.2006. aastal ilmus ajakirjades Foreign Affairs ja International Security Keir A. Lieberi ja Daryl G. Pressi artikkel võimalusest anda Venemaa tuumajõudude pihta desarmeeriv löök. Arutluse loogika oli veenev. Dokumentide järgi on laos ja lahinguvalves teatud hulk tuumaseadmeid, mida võidakse kasutada. Samas ei oska mitte keegi öelda, mitu kanderaketti suudab tegelikult õhku tõusta ja kohale lennata. Või missugune hulk tuumalaenguid töötab ja kuidas täpselt. Lagunemise ja degradeerumise probleem selles seisnebki, et tekib määramatus, mida ei ole põhimõtteliselt võimalik hinnata. Vanast Nõukogude plutooniumist ei saa valmistada uusi tuumalaenguid, kuna sarnaselt lõhkepeade plutooniumiga on selle isotoopkoostis pöördumatult muutunud. Aga uue relvaotstarbelise plutooniumi saamiseks ja rakettidele uute tuumalaengute valmistamiseks ei lähe vaja mitte ainult aega - spetsialistid on vanad või jõude seisvatest tööstustest laiali jooksnud ning seadmed on kas lagunenud või minema tassitud. Eelarveliste vahendite nappus ei võimalda hoida tuumarelvade konveieril sama tempot nagu NSV Liidus.2015. aasta mais tõstatati ajakirjas Innovatsionnaja Nauka «tuumalinnade» teema. Neid on kümme. Märgiti, et instituutide lõpetajad lahkuvad linnadest, põhjendades oma valikut tuleviku puudumisega, kui nad jäävad sinna elama. Selle tulemusena tekib linna moodustavates ettevõtetes terav spetsialistide puudus.21. veebruaril ütles Putin läkituses föderaalassambleele, et Venemaa katsetab tuumarelvi juhul, kui USA neid katseid korraldab.Putini tuumanärvilisus on mõistetav. Esiteks selgitati talle ilmselt «tuumalaengute degradeerumise» mõiste tähendust. Teiseks pidi luure talle ette kandma, et USAs on alates 2019. aastast saadik toodetud neli-viis plutooniumisõlme aastas. Alates 2024. aastast on kavas toota vähemalt 10 uut sõlme aastas ja alates 2026. aastast vähemalt 30. Seega on 2030. aastaks kavas kokku panna ligikaudu 140 uut lõhkepead.Tuumakatsetustega väljapressimist alustades otsustas Putin mängida Vene ruletti. Ta peab relvastuses olevaid tuumalõhkepäid katsetama, et saaks ennast riigi tuumakilbi osas rahulikult tunda. Kuid on selge, et Venemaa peamine tuumapolügoon Novaja Zemlja saarestikus Barentsi ja Kara mere vahel (kus on tehtud 132 katset) on pideva jälgimise all kosmosest, ja mitte ainult. Seetõttu on «degradeerumine» näha. Sellegipoolest pistis alampolkovnik Putin väljapressija revolvrisse järjekordse padruni.Tõlkinud Ago Raudsepp2 MÕTET Putin ei saa aru ballistilise raketi trajektoorist ega mõista, kuidas hinnata tuumalaengu degradeerumist.Keegi ei tea, mis seisus on Vene tuumajõud tegelikult ja mitu kanderaketti suudab õhku tõusta ning kohale lennata. Vladimir Juškin


Jõhvis arendatakse reedel algaval häkatonil uusi küberturbelahendusiTALLINN, 21. aprill, BNS – Jõhvis kogunevad reedel küberturbeentusiastid üle Eesti, et leida uuenduslikke lahendusi küberturvalisusega seotud probleemidele ja väljakutsetele.
Startup Estonia ja kood/Jõhvi poolt ellu kutsutud küberturvalisuse häkaton kestab 48 tundi ja selle käigus arendavad programmeerijad ideid alates küberturbealase teadlikuse tõstmisest kuni uute praktiliste lahenduste loomiseni.
Globaalsete prognooside kohaselt läheb küberkuritegevus 2025. aastaks maailmas maksma ligi 10 triljonit eurot aastas. Riigi Infosüsteemi Ameti koostatud küberturvalisuse aastaraamatu andmetel toimus Eestis eelmisel aastal 2672 mõjuga intsidenti ning ka küberohtude arv ja keerukus on kasvutrendis.
Küberkuritegevus hõlmab laia kuritegude ampluaad, näiteks arvutisüsteemidesse sissemurdmist, isikuandmete või finantsandmete varastamist, viiruste või pahavara levitamist ning interneti kasutamist pettuste või kelmuste toimepanemiseks, mõjutades igapäevaselt nii üksikisikuid, ettevõtteid kui riike.
Küberturvalisuse häkatonist võtab osa üle 130 osaleja ja mentori. 21-23. aprillil töötatakse meeskondades, et leida uuenduslikke lahendusi konkreetsetele väljakutsetele ja nädalavahetuse lõpuks on kõigi tiimide eesmärgiks esitleda töötavat prototüüpi või lahendust.
"Läbi intensiivse ajurünnaku, erinevate taustteadmiste kokku toomise ja tipptasemel mentorite abi saab ka 48 tunni jooksul palju saavutada," kinnitas kood/Jõhvi koolijuht Karin Künnapas.
Väljakutsed on esitatud nii osalejate endi kui koostööpartnerite poolt, kes otsivad lahendusi igapäevastele probleemidele ja kitsaskohtadele. Nii hakkavadki tiimid nädalavahetusel arendama näiteks deepfake-tehnoloogia tuvastavat programmi, tekstiroboti ChatGPT baasil töötavad koodianalüüsi tööriista ja õngitsusrünnakute vastaseid lahendusi.
"Startup Estonial on hea meel olla partner kood/Jõhvile esmakordses küberturbe häkatoni ellukutsumises. Kood/Jõhvi õppeprogramm arendab muuhulgas ka küberturvalususe alaseid teadmisi, seega on väga tervitatav, et Eesti küberturbe ökosüsteemi soovitakse panustada häkatoni korraldades," ütles Startup Estonia kübertehnoloogia valdkonna juht Kati Pärn.
"Ootame palju elluviidavaid ideid ja lahendusi häkatoni väljakutsetele ning loodame, et nii mõnigi tiim saab üritusest inspiratsiooni oma startup luua," lisas Pärn, rõhutades et Eesti startup ökosüsteem pakub viljakat pinnast uute startup edulugude kirjutamiseks.
kood/Jõhvi küberturbe häkaton toimub reedest pühapäevani kood/Jõhvi koolimajas aadressil 2. Tartu põik 5. Üritus kulmineerub pühapäeva õhtul toimuva ideede esitluse ja autasustamisega.
Kood/Jõhvi on uudne programm täiskasvanutele, mis pakub 21. sajandi lähenemist programmeerimise õppimisele, et vähendada tarkvaraarendajate puudust ja võimaldada teistest valdkondadest pärit inimestele uusi ja huvitavaid võimalusi elus.
Kooli rahastavad üle 30 ettevõtte, sealhulgas paljud idufirmad ja ükssarvikud, kes on valmis pärast kaheaastase programmi lõppemist õppijaid tööle võtma.
Tallinna toimetus, +372 610 8832, sise@bns.ee
Baltic News Service


Kohtunikku ootab šokivangistus?Kohtunik Eveli Vavrenjuki kriminaalasjas taotles Harju riigiprokurör Alar Lehesmets Vavrenjuki süüdimõistmist pikaajalises altkäemaksu võtmises ja teistes kuritegudes ja soovis karistuseks viieaastast vangistust, millest kolm kuud tuleks Vavrenjukil vangimajas kohe ära kanda. EESTI EKSPRESS


Kert Toobal: spordivõistlustega manipuleerimine on saanud sisse suurema hoo kui kunagi varem15. aprillil tähistatakse üleeuroopalist ausa spordi päeva, mille eesmärk on juhtida tähelepanu spordimaailma varjukülgedele ja võidelda ühiselt kokkuleppemängude vastu. Eesti Antidopingu ja Spordieetika Sihtasutus (EADSE) teeb koostöös Kert Toobaliga avaliku pöördumise, milles kutsutakse üles spordivõistluste tulemustega mitte manipuleerima.“Eesti spordile panustatakse ülemaailmselt üle miljardi euro aastas. Selle raha tõttu on spordivõistlustega manipuleerimine ja pettused saanud sisse suurema hoo kui kunagi varem,” selgitas Toobal ja juhtis tähelepanu, et peaksime ühiskonnana kokkuleppemängude vastu jõulisemalt võitlema. “Petmisega võib teenida küll kõvasti pappi, aga kaotada midagi palju olulisemat – reputatsiooni, karjääri, tahte ja halvemal juhul ka vabaduse,” rõhutas ta sportlastele südamele pannes.
EADSE juhatuse liige Henn Vallimäe tunnistas, et spordivõistlustega manipuleerimine on tõesti üks suurimaid ohte tänapäeva spordi juures. “Meediapildist on enim domineerima jäänud teemad seoses dopinguga, kuid spordivõistluste tulemuste manipuleerimisega tegeletakse kohati rohkemgi. Manipuleerimine varjutab sportlikke põhiväärtusi nagu usaldusväärsus, ausus ja austus,” ütles Vallimäe ja selgitas, et selliste väärtuste ohtu seadmine ei tule lõpuks kellelegi kasuks.
EADSE juhataja tõi välja, et kokkuleppemängude vastu võitlemise juures on oluline tagada kõigi valdkonnaga seotud osapoolte koostöö, pidades eelkõige silmas ametiasutusi, õiguskaitseorganeid, hasartmängude reguleerijaid, spordiliikumisi ning kihlvedude korraldajaid. ”Ainult ühiselt märgates ja tegutsedes saame osa spordi tõelisest ilust ja võlust - ausast mängust ja sporditulemuse ettearvamatusest. See teebki spordist ainulaadse spordi,” ütles ta.
Toobal kutsus võitluskaaslasi üles mitte panustama oma spordialale raha, vaid pühendumust ja visadust. “Ärme jaga siseinfot väljapoole, ja nagu ikka, anname endast alati parima,“ toonitas ta spordivõistlustega manipuleerimise vastases üleskutses.
EADSE ootab Spordivalvuri keskkonna kaudu teateid nii spordivõistlustega manipuleerimisest, dopingujuhtumitest, väärkohtlemisest, aga ka spordivõistluste ohutusega seonduvatest probleemidest. Kõikide vihjete sisu käsitletakse konfidentsiaalselt.

Kuhu pöörduda, kui märkad midagi kahtlast?
EADSE Spordivalvuri teavituskeskkond spordivalvur.eadse.ee;
Remo Perli, EADSE juhtivuurija, remo.perli@eadse.ee;
Kalle Roos, EADSE spordivõistlustega manipuleerimise ennetustegevuse koordinaator, kalle.roos@eadse.ee;
Ilona Kivisik, EADSE sporditurvalisuse koordinaator (väärkohtlemine), ilona.kivisik@eadse.ee.

Vaata Kert Toobali üleskutset SIIT.
Alates 2014. aastast tähistatakse Euroopas igal aastal 15. aprillil ausa spordi päeva (EU Sports Integrity Day), millega avaldatakse toetust kokkuleppemängude vastasele võitlusele.
Eesti Antidopingu ja Spordieetika Sihtasutuse eesmärk on edendada Eestis diskrimineerimis vaba, eetilist ning ausat sporti. Sihtasutus koostab reegleid ja juhiseid, tõstes spordis osalejate teadlikkust läbi koolituste ja nõustamise ning teostades kontrolli ja järelevalvet. Organisatsiooni tegevus on suunatud sportlastele, spordi tugipersonalile ja spordiorganisatsioonidele. (JT)


Võimumäe vanad ja nooredMida teha jonniva Karlssoniga, kes ajab lihapallide õiglase jaotamise korral mokad torru ja teatab „Mina niimoodi ei mängi!“? Eks teda tule mõista ja talle ebaõiglaselt suur osa lihapalle anda. Nii igatahes tegi läinud nädalal kogunenud Keskerakonna volikogu, kui otsustas häältega 75 : 74 erakorralist kongressi mitte kokku kutsuda, sest vastasel korral ähvardas lapsikult ja otse põhikirja vaimu vastaselt koosolekule eritingimusi seadnud esimees erakonnale aasta pärast analoogideta juhtimisteenust enam mitte pakkuda. Mis see oli? Oma asendamatuses veendunud tsaari streik? Või võimetus aru saada, mida on öelnud valijad?
Soovmõtlemine nii erakonna liikmete kui ka vaatlejate hulgas võimaldab uskuda, et igale langusele järgneb tõus ja nüüd saab ainult paremaks minna, sest põhi on käes. Praeguse Keskerakonna suremise eod, mis võrsunud nii rahvuslikus kui ka vanuselises pinnases, on siiski erakonna demograafilisse passi sisse kirjutatud juba aastate eest. Kui ühel rahvakoosolekul enne 2019. aasta valimisi palusin Jüri Rattal kommenteerida, millal läheb talle alluva erakondliku noorsoo emakeelelist koosseisu arvestades see seltskond sisemises asjaajamises üle vene keelele, suvatses ta solvunult ja raskelt ohates kosta vaid: „Miks on maailmas nii palju vihkamist!“ Vastus seegi.
Pakkusin läinud aasta oktoobrikuises raadiokommentaaris: „Paistab, et Jüri Ratta viimane tööpäev Eesti poliitikas ja pidulik ärasaatmine sellelt areenilt toimub 5. märtsil. Kas ta läheb koos erakonnaga või ilma, ei ole enam tema valida.“ Päris nii ei läinud, sest kangelane ei saanud valimistulemuse sõnumist aru, otsustas erakonna agooniat, aga seda kindlamat hääbumist või lõhenemist venitada ning endale veel aastakeseks tähtsa ametikoha kombineerida, pidades ise seda suureks poliitiliseks kavaluseks ja tarkuseks.
Eestis on erakondade liikmete nimekirjad avalikud. On isegi pisut imelik, et seal sisalduvat teavet kasutatakse erakonnapoliitika analüüsimisel nii vähe. Mõne magistritöö jagu mõtisklemist oleks siin kindlasti, mis sest, et registris on vaid inimese nimi, sünniaeg ja erakonda astumise aeg. Needki andmed võimaldavad teha järeldusi või vähemasti püstitada hüpoteese, mida muude allikate toel kontrollida. Nagu joonistelt näha (andmed seisuga 17. IV 2023), erinevad Eesti erakonnad vanuselise koosseisu poolest märkimisväärselt. Ka liikmete arvult: vanemad erakonnad veavad seniajani kaasa kunagise värbamisvõidujooksu taaka, nooremates on liikmeid kümme korda vähem, kuid ilmselt on tegu teadliku valikuga. Mida rohkem on erakonnas liikmeid, seda enam on ka erakonna juhid näoga liikmete, mitte valijate poole. See ei ole edu võti.
Nagu viimased valimised hästi kinnitasid, ei kehti enam reegel, et suurem liikmeskond toob tingimata rohkem hääli, sest iga liige suudab ju kümmekond sõpra-sugulast ikka ära veenda. Ja liige pingutab, sest erakond lubab just tema eest hoolitseda. Keskerakonna ligi 14 000st liikmest on pensioniealisi 40% ja see on ka vastus küsimusele, miks erakond nii fanaatiliselt muudkui pensione suurendada soovib. Hoolitsus oma liikmete eest ennekõike!
Kuid eakate suur osakaal liikmeskonnas ei ole ainult Keskerakonna mure, ligikaudu sama häda varjutab ka EKRE ja sotsiaaldemokraatide tulevikku. Loodus nõuab millalgi oma ning vikatimees viib paari kümnendiga tubli kolmandiku nende erakondade liikmetest. Isamaa, Reformierakond, aga eriti Parempoolsed ja Eesti 200 ei kanna ligilähedaseltki sama suuri loomulikke kaotusi.
Liikmeskonna enamuse paiknemine elukaarel seletab üsnagi hästi Reformierakonna poliitilisi eelistusi, vähem kehtib see Isamaa puhul, mis annab alust oletuseks, et kurjad kuuekümnesed on seal võimu kaaperdanud ning sisedemokraatia tervis pole just parim. 1980ndatel sündinute ebaproportsionaalselt suur osakaal ei pruugi aga 30 aasta pärast tähendada midagi head, vaid hoopis stagnatsiooni ja raugastumist ka Reformierakonnale ja Eesti 200-le. Määravaks saab, kas ja kuidas suudab erakond noortele ahvatlev olla ja neid ühiskondlikult aktiveerida, kasutamata senist haudejaamade ja süütalastekogude mudelit.
Järelkasvuga on hädas kõik erakonnad peale noorimate: kuni 30aastaste liikmete osakaal jääb neis vahemikku 3–5%. Noorte värbamine on aina keerulisem, sest ka korruptiivseima mainega erakond ei riski enam tubli parteilise noortetöö eest lubada, pealegi katteta, tulevikus tulusat ja mativõtuõigusega ametikohta kuskil omavalitsuse süsteemis.
Uute liikmete värbamisest ei ole keegi päriselt loobunud, kuid erakonnastunud elanike koguarv kahaneb sammuga umbes tuhat liiget aastas, hoolimata sellest, et juurde tuleb uusi erakondi ning EKRE liikmeskond kasvab. Kahe seni suurima, Kesk- ja Reformierakonna värbamistulemusi võrreldes peab aga nentima, et nende elujõus on erinevusi. Viimase aasta jooksul on Keskerakonnaga liitunud 222 ja Reformierakonnaga 195 inimest. Keskerakonna saagis on kuni 30aastasi 40 ja Reformierakonnas 61, pensioniealisi aga vastavalt 66 ja 16. Kumma aastakäik kestab kauem?
Uued on üks lõige, noored teine ja viimases pakub põnevat mõtlemisainet sooline jaotus (vt joonis). Naisenamusega noorsugu on Reformierakonnal, sotsidel ja rohelistel, muudes erakondades valitseb noorte meesliikmete ülekaal. See tähendab, et kümnendi pärast võtavad valimiseelses teledebatis omavahel mõõtu tõenäoliselt Reformierakonna naine ja EKRE mees. Kummal pool aga on ses olukorras rohkem tarkust, kumb on pehme, kumb karm, kumb andmepõhine, kumb emotsionaalne? Vastuse leiab kõrghariduse statistikast, mis näitab juba aastaid stabiilselt kraadihariduses suhet 3 : 2 naiste kasuks.
Aga ikkagi, miks peaks just Keskerakond olema see õnnetu järgmine areenilt lahkuja, kes kantakse erakonnakalmistule, kuhu kolmekümne vabadusaasta jooksul on juba maetud paarkümmend erakonda? Põhjuse sõnastas varjamatult trooninõudleja Mihhail Kõlvart, kui märkis, et läinud valimistel ei töötanud kaubamärk kandidaatide heaks, vaid vastupidi. Loogiline, et kasutu kaubamärk hüljatakse, nagu ka aina väiksema kasuteguriga, kahanev eestikeelse põlisrahva hulgast pärit liikmes- ja valijaskond.
Kuni 40aastaste Keskerakonna liikmete seas on nimede järgi (ja seega eksimisveaga) otsustades ligikaudu 65% mittepõlise päritoluga Eesti kodanikke. Seda, kui hästi või halvasti lõimunuid ja millise kodukeelega, peaks eraldi uurima. See ei ole hinnang, vaid nending. On loomulik ja õige, et need inimesed valivad varem või hiljem endale ka uue, ausama ja usutavama kaubamärgi.
Parteilises andmekaevus on veel palju valgustavat, mis peab oma korda ootama. Ühtlasi soovin palju õnne, jätkuvat aktiivsust parteitöös ning edu poliitilises enesekehtestamises kõigile 251-le erakondlasele, kel vanust 93 või enam aastat.


Värsked tuuled jõudsid viimaks äriseadustikkuVeebruari alguses jõustus äriseadustiku muudatus, millega loodi Eestis äriühingute piiriülese jagunemise ja ümberkujundamise regulatsioon. Samuti muudeti äriühingute piiriülese ühinemise regulatsioon õiguskindlamaks.
Erik Salur, vandeadvokaat, advokaadibüroo NJORD
Muudatusega võeti üle Euroopa Parlamendi ja Nõukogu 27. novembri 2019. a direktiiv (EL) 2019/2121, mis käsitleb Euroopa Liidus (EL) registreeritud äriühingute piiriülest ühinemist, jagunemist ja ümberkujundamist. Eesmärk on muuta piirülese ühinemise regulatsiooni peaasjalikult selleks, et võimaldada äriühingutel piiriüleselt jaguneda ja osaleda ümberkujundamises.
Direktiiv on kehtinud juba rohkem kui kolm aastat, aga siiani ei võimaldanud senine siseriiklik regulatsioon Eesti äriühingutel jaguneda ja oma tegevust ümber kujundada piiriüleselt. Kuigi mitmes Euroopa Liidu liikmesriigis oli piiriülese liikumise võimalus juba varem siseriiklikusse õigusesse üle võetud, puudus äriseadustikus regulatsioon, mille alusel Eesti äriühingud oleksid saanud osaleda piiriülestes liikumistes kas jaguneva või omandava ühinguna (jagunemisel) või ümberkujundatava või ümberkujundatud ühinguna (ümberkujundamisel).
Seni oli piiriülesel liikumisel peamiselt kaks võimalust:
Eesti või liikmesriigi äriühing võõrandas soovitava osa ettevõttest teises liikmesriigis asuvale äriühingule (ettevõtte müük) või
tehti piiriülene ühinemine kahe liikmesriigi äriühingu vahel.
Samas ei ole kumbki alternatiividest kuigi sobiv ega loo piiriülese jagunemisega või ümberkujundamisega sarnast tulemust. Esimesel juhul võib võrreldes jagunemisega tekkida ebasoodsam maksuolukord ning teisel juhul loetaks ühendatav ühing ühinemise käigus lõppenuks. Seega on olnud vajadus luua piiriülese jagunemise ja ümberkujundamise võimaldamiseks ka siseriiklik regulatsioon.
Piiriülene jagunemine
Alates veebruarist võivad Eestis registreeritud äriühingud (osaühingud ja aktsiaseltsid) jaotumise ja eraldumise teel jaguneda ka teise Euroopa Liidu liikmesriiki äriühingu asutamisega. Piiriülese jagunemise etapid on sarnased siseriikliku jagunemise etappidega:
jagunemislepingu või jagunemiskava koostamine,
jagunemise avalikustamine,
osanike otsus jagunemislepingu või jagunemiskava tingimuste kinnitamiseks ning
jagunemise kandmine vastavasse registrisse.
Samas peavad jagunemisleping või -kava ja jagunemisaruanne olema tunduvalt sisukamad, kui jagunetakse piiriüleselt, mis omakorda sunnib jagunemises osalevaid äriühinguid jagunemist rohkem läbi mõtlema ja põhistama.
Piiriüleselt jagunedes tuleb jagunemislepingus või -kavas sätestada lisaks jagunemise üldistele ja jaguneva ettevõtte andmetele ka jagunemise esialgne ajakava, osanikele või aktsionäridele makstava hüvitise määramise kord, võlausaldajatele pakutava kaitse põhimõtted ning juhtorgani liikmetele antavad soodustused.
Jagunemisaruandes tuleb selgitada lisaks jagunemise õiguslikele ja majanduslikele põhjustele ka jagunemise mõju äriühingu töötajatele, sealhulgas tuleb kirjeldada töösuhetele avalduvat mõju laiemalt ning töötajate kaitseks võetavaid meetmeid (eeldusel, et ühingul on töötajaid). Aruanne tuleb piiriülese jagunemise puhul teha elektrooniliselt kättesaadavaks lisaks osanikele või aktsionäridele ka äriühingu töötajatele. Töötajate huvide kaitse on eelnõu seletuskirja kohaselt piiriülese liikumise Euroopa Liidu regulatsiooni üks olulisi põhimõtteid.
Piiriülese jagunemise puhul jääb kehtima siseriikliku jagunemise puhul kohaldatav erand eraldumise teel jagunemise kohta. Kui piiriülene jagunemine toimub eraldumise teel, ei ole vaja järgida teatud vorminõudeid jagunemislepingu puhul, samuti ei pea koostama jagunemisaruannet ja jagunemist ei pea kontrollima audiitor.
Kui piiriüleselt jaguneva ühingu osanik või aktsionär ei ole jagunemisega nõus, siis on osanikul/aktsionäril õigus oma osad või aktsiad võõrandada rahalise hüvitise eest sarnaselt siseriikliku jagunemisega.
Piiriüleselt jagunedes tuleb dokumendid avalikustada kas äriregistris või äriühingu kodulehel. Avalikustada tuleb
jagunemisleping,
jagunemisaruanne ning
audiitori aruanne, kui kaks viimast koostati.
Dokumendid tuleb avalikustada hiljemalt üks kuu enne jagunemise otsustamist, aga enne avalikustamist on vajalik teha piiriülese jagunemise lepingu projekt ja aruanne kättesaadavaks ühingu töötajatele ja osanikele/aktsionäridele minimaalselt kuus nädalat enne jagunemise ostust. Kõik piiriülesed liikumised, sealhulgas piiriülene jagunemine, tuleb lisaks eelnevale avalikustada pärast jagunemise kandmist jaguneva ühingu äriregistrikaardile ka väljaandes Ametlikud Teadaanded. Kõik arvamused, mis teavitamise tulemusel saadakse, tuleb lisada aruandele ning lisandustest tuleb ühingu osanikke või aktsionäre ka teavitada.
Arvestades, et jagunemise lepingu ja aruande peab töötajatele ja osanikele/aktsionäridele tutvumiseks esitama kuus nädalat enne otsuse vastu võtmist, jagunemise otsuse saab vastu võtta hiljemalt ühe kuu möödudes avalikustamiskohustuse täitmisest ning registripidajal on piiriülese jagunemise korral aega kuni kolm kuud jagunemistõendi väljastamiseks, võtab piiriülene jagunemine aega umbes viis kuud. Sellele lisandub aeg, mis kulub teise liikmesriigi registriosakonnal avalduse menetlemiseks. Seega võib piiriülene jagunemine hinnanguliselt aega võtta umbes pool aastat, mis on tunduvalt rohkem kui siseriikliku jagunemise puhul, mis võtab aega umbes kaks kuud.
Piiriülene ümberkujundamine
Piiriülene ümberkujundamine võimaldab Eestis registrisse kantud osaühingut või aktsiaseltsi ümber kujundada mõne teise Euroopa Liidu lepinguriigi piiratud vastutusega äriühinguks selliselt, et tema uus asukoht on pärast ümberkujundamist mõnes teises EL-i liikmesriigis.
Protsess sarnaneb piiriülese jagunemisega – kuus nädalat enne ümberkujundamise otsuste tegemist esitatakse otsuse projekt ja ümberkujundamise aruanne ümberkujundatava ühingu töötajatele ja osanikele/aktsionäridele ning vähemalt üks kuu enne otsuse tegemist avalikustatakse otsuse projekt äriregistris või äriühingu koduleheküljel. Lisaks avalikustatakse ka audiitori aruanne ümberkujundamise otsusele, mis on piiriülese ümberkujundamise puhul kohustuslik, aga millest võib välja jätta teabe, mis võib kahjustada ärisaladust. Erandina võib audiitorkontrolli tegemata jätta, kui ümberkujundatava ühingu kõik osanikud või aktsionärid on nõus, et audiitor seda ei kontrolli, või kui ümberkujundatavas ühingus on ainult üks osanik või aktsionär.
Samuti on ette nähtud võimalus rahalise hüvitise eest oma osad/aktsiad võõrandada, kui osanik/aktsionär ümberkujundamisega nõus ei ole.
Pärast ümberkujundamise otsuse tegemist osanike/aktsionäride poolt tuleb äriregistrile esitada avaldus ümberkujundamise kande tegemiseks ja tõendi saamiseks, mille väljastamiseks esitatakse äriregistrile muu hulgas otsus, aruanne, audiitori aruanne (kui see koostati), töötajate arv ning kinnitused võlausaldajate tagatiste ja ühingu finantsseisudi kohta.
Registripidaja edastab Euroopa Liidu äriregistrite sidestamise süsteemi kaudu selle lepinguriigi kohtule, notarile või muule pädevale asutusele, mille õigusele ümberkujundatud ühing allub, kolme kuu jooksul alates vajalike dokumentide ja andmete saamisest eeldusel, et ei esine ümberkujundamist välistavaid asjaolusid.
Ümberkujundamine loetakse toimunuks vastavalt selle liikmesriigi õigusele, millele ümberkujundatud ühing allub.
Ajaliselt võtab piiriülene ümberkujundamine samuti aega umbes kuus kuud ehk oluliselt kauem kui siseriiklik ümberkujundamine, mis kestab üldjuhul kaks-kolm kuud.
Õiguskindluse kasv
Lisaks piiriülese jagunemise ja ümberkujundamise regulatsiooni loomisele täiendati seadustikku nii piiriülese ühinemise kui ka jagunemise ja ümberkujundamise piirangutega. Varem piiriülese ühinemise puhul sisulisi piiranguid ei olnud. Edaspidi on keelatud piiriüleselt nii ühineda, jaguneda kui ka ümber kujuneda äriühingutel,
mis on likvideerimisel;
mis on alustanud ühingu varade jaotamist osanikele või aktsionäridele;
mille suhtes on algatatud saneerimis- või pankroti- või kriminaalmenetlus.
Viimase piirangu puhul on tegemist EL-i liikmesriikide valikulise sättega, mille Eesti seadusandja on otsustanud regulatsiooni üle võtta. Eelnõu koostajate sõnul on oluline, et ettevõtete piiriülene liikumine toimuks nii, et selles osalev äriühing oleks usaldusväärne ja maksejõuline tsiviilkäibes osaleja.
Täienevad osanike, aktsionäride, töötajate ja võlausaldajate huvide kaitse normid ning registripidajale pannakse senisest tunduvalt suurem kontrollikohustus, mis toob kaasa senise piiriülese liikumise süsteemi suurema õiguskindluse. Kui seni on registripidaja väljastanud piiriülese ühinemise korral tõendi piiriüleseks ühinemiseks, milles kinnitab, et äriühing on ühinemiseelsed toimingud nõuetekohaselt täitnud, siis edaspidi peab registripidaja kontrollima ka piiriülese ühinemise motiive. Lisaks on registripidaja edaspidi kohustatud koostööd tegema riigiasutustega, et võimalikult tõhusalt ära hoida piiriülest liikumist pahatahtlikel eesmärkidel. Samad reeglid sisalduvad ka uues piiriülese jagunemise ja ümberkujundamise regulatsioonis.
Riigi ja kohalike omavalitsuste asutustel ning teistel avalik-õiguslikel asutustel tuleb anda registripidajale hinnang selle kohta, kas see ettevõte võiks piiriüleselt liikuda. Nendeks asutusteks saavad peamiselt olema maksu- ja tolliamet ning rahapesu andmebüroo. Asutused saavad registripidajale anda infot eelkõige selle kohta, kas äriühingul võiks olla mingeid varjatud motiive piiriüleseks liikumiseks, kas esineb kahtlus, et ettevõte soovib liikuda üle piiri, et vabaneda võimalikust vastutusest, kas tal on täitmata kohustusi või muud sellist.
Kui registripidajal tekib põhjendatud kahtlus, et piiriülese ühinemise eesmärk on pahatahtlik, ei väljasta ta tõendit piiriüleseks liikumiseks. Kuigi ametiasutuste hinnang ei ole registripidaja jaoks õiguslikult siduv, vaid lihtsalt abistav meede piiriülese liikumise motiivide hindamiseks, siis siiski peavad piiriüleselt liikuda soovivad äriühingud edaspidi varasemast rohkem tähelepanu pöörama suhtlusele ametiasutustega. Teisisõnu võib kehv kommunikatsioon piiriüleselt liikudes tuua edaspidi kaasa varasemast tõsisemaid tagajärgi.
Tuleb tunda heameelt selle üle, et seadusandja on lõpuks üle võtnud juba kehtivad võimalused piiriüleselt Euroopa Liidu liikmesriikide sees liikuda, mida osa liikmesriike on oma äriühingutele juba eelnevalt võimaldanud. Loodetavasti toovad uued regulatsioonid Eestisse äriühinguid, kes varasema puuduliku regulatsiooni tõttu ei saanud siia oma tegevust üle tuua.


Hüvasti, kahtlased tehingud: Euroopa Liit karmistab krüptotehingute tegemistEilsel Euroopa Parlamendi istungil kiideti heaks eeskirjad krüptovarade suhtes, mis peaks andma võimaluse jälgida krüptoülekannete liikumist ja tõkestada rahapesu. Parlamendiliikmed kiitsid 529 poolthäälega heaks Euroopa Liidu esimese regulatsiooni krüptovarade – sealhulgas bitcoin’i ja erinevat token’ite – jälgimiseks. Hääletusel anti 29 vastuhäält ning puudus 14 inimest. Nagu 2022. aasta juunis algselt parlament arutas, siis eesmärk on, et krüptoülekandeid (nagu ka teisi traditsioonilisi finantstehinguid) saaks pidevalt jälgida ning seejuures kahtlased ülekanded blokeerida. Niinimetatud „reisireegel“ (travel rule – toim), mis varem on kasutusel olnud tavapanganduses, laieneb nüüd ka krüptovaradele. See tähendab, et teave vara allika ja selle saaja kohta peab edaspidi tehinguga n-ö kaasa reisima ja seda infot säilitatakse mõlemapoolselt. Niisamuti peavad edaspidi krüptopangad ja teised teenusepakkujad enam kui tuhande euro suuruse maksetehingu puhul kinnitama krüptorahakoti omaniku isiku, kui makse toimub selle isiku rahakoti ja teenusepakkuja vahel. Kahe krüptovaluuta rahakoti vahelistele ülekannetele, mida tavaliselt teevad üksikisikud, reeglid ei kehti.


Doominokivid langevad: ka Malaisia peaminister ei näe dollari kasutamisel enam mõtetMalaisia peaminister Anwar Ibrahim lausus aprilli alguses riigi parlamendile peetud kõnes, et Malaisia ei pea enam vajalikuks välisarvelduste teostamisel tugineda Ameerika Ühendriikide dollarile.
Olles märtsi lõpus naasnud riigivisiidilt Hiinasse, nentis Malaisia riigipea, et Peking on avatud ideele luua üheskoos Aasia Valuutafond, vahendab meediaportaal The Epoch Times. "Kui ma kohtusin Hiina presidendi Xi Jinpingiga, sain ma temalt koheselt innuka nõusoleku liikuda edasi Aasia valuutafondi loomisega". 4. aprillil Malaisia rahvasaadikutele peetud kõnes väitis Anwar, et Malaisial ei ole enam ühtegi põhjust jätkata väliskaubanduses dollaritega arveldamist.
Aasia Valuutafondi idee käidi esmakordselt välja juba 1997. aastal Jaapani valitsuse algatusena. Toona oli initsiatiivi taga soov luua mehhanism, mis aitaks Aasia riikidel väljuda regiooni tabanud finantskriisist[1].
Siis ei tulnud plaanist midagi välja, seda Washingtoni vastuseisu tõttu kui ka Pekingi toonasele vastumeelsusele olla osa regionaalse valuutafondi loomisest. Kuna Hiina on tänase seisuga saanud initsiatiivi tugevaks toetajaks, usub Anwar, et Aasia valuutafondi idee on peagi realiseerumaas.
Anwar selgitas, et Hiina on Malaisia majandusse investeerinud tänase seisuga 39 miljardit dollarit ning Peking ja Kuala Lumpur on võtnud juba vastu otsuse arveldada bilateraalsed kaubandustehingud jüaanis ja ringgitis.
Lisaks soovile hoiduda Washingtoni ühepoolsetest sanktsioonidest, on Aasia riikide dollarist eemaldumise motivatsiooniks ka kuluefektiivsus. Aasia riigid, millest paljud on neto toidu importijad, peavad tugeva dollari tõttu maksma toiduainete impordi eest rohkem kui varemalt (märkus: kuna maailma toorine- ja põllumajanduse saaduste turgudel on nii tooraine kui viljakultuuride futuurid nomineeritud valdavalt dollaris).
Hiina käivitas 2022. aasta suvel Šveitsis asuva Rahvusvaheliste Arvelduste Panga (BIS) juures (nö. maailma "keskpankade keskpank") jüaani likviidsusfondi, mille eesmärgiks on pakkuda Aasia ja Vaikse Ookeani regiooni riikidele monetaarseid vahendeid majandussurutiste ja finantsturgude turbulentsuse korral.
BISi alla loodud fond kaasab endasse nii Hiina, Tšiili, Indoneesia kui Malaisia keskpangad. Ekspertide hinnangul on algatuse taga Pekingi märksa ambitsioonikam plaan positsioneerida jüaani maailma valuutaturgudel ühena globaalsetest reserv- ja kaubandusvaluutadest. Peking on viimastel aastatel selle saavutamise nimel allkirjastanud valuutavahetusleppeid tosinate maailma keskpankadega. Sealjuures ka Euroopa Keskpanga ning Inglise Keskpangaga.[2]
Kuigi de-dollariseerimise trend on maailmas hoogu kogunud juba viimased 12 kuud, on eksperdid siiski oma prognoosides ettevaatlikud, mis puudutab jüaani väljavaateid hõivata maailma reservvaluutade seas kiiresti prominentne positsioon. Finantsturgude inerts on suur ning valuutade aktsepteerimine rahvusvahelise arveldusühinguna vajab mitte üksnes institutsionaalset tuge, vaid ka teatavat sissetöötatust.
Vaatamata sellele on Hiina sammud dollari hülgamises kaubavahetuses tabanud Washingtoni establishmendi tundliku närvi. Senaator Marco Rubio hoiatas hiljuti FoxNews'ile antud intervjuus, et kui de-dollariseerimise trend maailmas jätkub, kaotavad Ühendriigid 5 aasta perspektiivis suure osa oma võimest maailma riike finantspoliitiliselt sanktsioonidega survestada.
Rubio kommenteeris: "Alles täna sõlmis Lääne poolkera lõunaosa suurim riik Brasiilia Hiinaga bilateraalse leppe, mille kohaselt Hiina ja Brasiilia hakkavad tulevikus kaubavahetuses arveldama üksnes oma riiklikes valuutades. Sedasi liiguvad nad dollari mõjusfäärist otseteed välja".
Rubio jätkas, maalides dollari perspektiividest sünge pildi: "Viie aasta pärast ei ole meil enam võimalik rääkida teiste riikide finantsilisest survestamisest, kuna selleks ajaks arveldavad liiga paljud riigid üksteisega oma valuutades, mis annulleerib meie võime neid efektiivselt sanktsioneerida"
Toimetas Adrian Bachmann
Seotud lugu:
Hiina ja Brasiilia loobuvad kaubavahetuses USA dollarist
[1] 1997 aasta Aasia finantskriis hävitas suure osa kiiresti kasvanud Kagu-Aasia riikide majanduslikest edusammudest pärast seda, kui miljardärist finantsspekulant George Soros Tai bahti valuutaturgudel lühikeseks müüs, käivitades sedasi doominoefekti Aasia valuutaturgudel – sellest detailsemalt SIIN . Toim.
[2] Hetkel moodustab Hiina jüaan endiselt vaid alla 3% maailma keskpankade reservivaradest USA dollari 58% vastu. Seda vaatamata asjaolule, et Hiina majandus ligineb Ühendriikide majandusele nominaalse SKT alusel ning ületab seda ostujõupariteediga kalibreeritud näitaja alusel juba alates 2014. aastast. Toim.


Eksperdi soovitus valitsusele: automaksu asemel tooks eelarvesse üle 100 miljoni hoopis muu tegevusSelle asemel et täita eelarvet maksutõusudega, pakub tööjõu ekspert rohkemaid eesmärke tööturu korrastamiseks. Uute maksude kehtestamiseks vajalike analüüside ja plaanide tegemise asemel võiks lüüa kaks kärbest ühe hoobiga ehk korrastada tööturg ja paisutada samal ajal riigi rahakotti.Nimelt skeemitatakse juba aastaid tööjõuturul madalama palgaga töökohtadega. Niinimetatud skeemitamine on tekkinud Eesti riigi nõudest maksta välisriigi töötajale vähemalt Eesti keskmist palka ehk 1685 eurot. Selge on see, et selline tingimus ei too meile rohkem häid tippspetsialiste, vaid vastupidi pärsib majanduskeskkonda ja investeeringuid, sest lihtsamat tööd kaitstakse ja hoitakse eestimaalaste jaoks. Paraku kehtib keskmise palga tingimus kõigile ametikohadele. See ei arvesta sellega, et suurem osa Eestis elavaid inimesi nii kõrget palka ei teeni.Kohalikku tööjõudu pole piisavalt ning seepärast on ka lihtsamate ametikohade puhul turunõudlus terav ja oleme olukorras, kus välistöötajad tulevad Eestisse mõne teise Euroopa Liidu riigi töölepinguga, näiteks Poolast, või tavalise turistina, kellel pole ühegi riigi töölepingut. Paraku pakuvad Eestis tööjõu vahenduse teenust ka paljud sellised ettevõtted, kes ei vastuta selle eest, kuhu ja kuidas maksud makstakse või kas need üldse ära makstakse. See võimaldab riigi keskmise palga nõudest mööda hiilida ja tähendab, et kuigi töö tehakse ära Eestis, ei saa riik peale käibemaksu muid makse, nagu sotsiaalmaks või töötuskindlustusmaks. Riik kaotab seetõttu arvestava osa maksutulu, mis on kindlasti üle 100 miljoni, rääkimata töötajatest, kes on ilma jäänud sotsiaalsest kaitsest. Lisaks pärsib keskmise palga nõudest tekkinud tööturu moonutus vaba turumajanduse ja konkurentsi tingimustes tugevalt ettevõtlust ning investeeringud suunatakse mujale, kus tööjõu saadavus on parem.Praegust olukorda leevendaks keskmise palga nõude tingimuste muutmine. Samuti aitaks olukorda parandada ka see, kui Eestis töö tellinud ettevõtetel lasuks vastutus ja kohustus järgida, et inimesed oleksid tööle võetud korrektsete lepingute alusel ja et neile makstaks õiglastel alustel – ka siis, kui tegemist on meil Eestis tööjõudu vahendava ettevõttega. Kui puuduvad korrektsed lepingud, pole lisaks riigi maksutulule ka töötajatel tervisekindlustust, rääkimata pensionist.Keskmise palga nõude muutmisega võiksid laheneda ettevõtete arengu pidurdamiseni kasvanud oskustööjõu puuduse probleemid, kasvaks maksulaekumine, praktikas tekiks võimalus rakendada töötajate võrdse ja õiglase kohtlemise põhimõtet ning töötajate kindlus suureneks sotsiaalsete garantiide poolest. Keskmise palga nõudest tekkinud ebaõiglasele ja ettevõtlust pärssivale olukorrale oodatakse pikisilmi lahendust ning see tooks ka riigile praegu väga vajalikud maksulaekumised ja muudaks Eesti taas investeeringutele atraktiivsemaks.Tundub, et riik on valinud lihtsama tee ja otsustanud maksukoormust tõsta, selle asemel et teha päriselt olulisi samme majanduskeskkonna efektiivsemaks muutmiseks. Tööjõu kasutamise hall ala ei tundu olevat poliitikule murekoht: see teema pole kellegi tegevuskavas. See ainult soodustab ebaausate võtete kasutajaid ning nende konkurentsieelist ja tegevusmahtusid turul. Tegutsemata jätmisega soodustab riik ise halli majandust ning halvab majanduskeskkonda ja kahjustab riigi kuvandit.Kui riigi otsustajate tasandil midagi ei muutu ja jäädaksegi käed rüpes istuma, tuleb mitmel ettevõttel edaspidi uksed sulgeda või mujale kolida. Leedu on juba muutunud välisinvesteeringute vaates kõige atraktiivsemaks Balti riigiks ja on viimane aeg asuda tegutsema, et tiitel Eestile tagasi tuua.


Heikki Mäki: automaksu asemel võiks lõpetada tööturul skeemitamiseTööjõurendi ekspert ja tööjõurendi ettevõtte Finesta juht Heikki Mäki pakub välja, kuidas uute maksude kehtestamiseks vajalike analüüside ja plaanide tegemise asemel võiks lüüa kaks kärbest ühe hoobiga ehk korrastada tööturgu ja paisutada samal ajal riigi rahakotti.
Finesta juht Heikki Mäki.
Foto: Raul Mee
Nimelt käib juba aastaid tööjõuturul madalama palgaga töökohtade asjus skeemitamine. Niinimetatud skeemitamine on tekkinud Eesti riigi nõudest maksta välisriigi töötajale vähemalt Eesti keskmist palka ehk 1685 eurot.


Esimene grilli-ilm on kohal! Nende retseptide ja nippidega viid liha küpsetamise täiesti uuele tasemeleEsimene päriselt soe nädalavahetus on ees - otsi välja tangid, vardad ja pintslid. Aeg on ammutada uusi retsepte ja grillimisnippe. Ei saa öelda, et grillile mõni lihatükk kohe sugugi ei sobi. Tulel või sütel saab küpsetada igasugust liha, kas või tervet looma! Rusikareegli järgi sobivad sea-, veise- ja lambalihast kiireks grillimiseks eelkõige esi- ja keskosa tükid. Tagaosa jaotustükid jäägu pigem hautamiseks, kastmetesse ja ahjupraadideks.Pealt pruuni ja seest mahlase liha saad, kui jälgid neid 3 sammu:1| Esmalt pruunistad pinna mõlemalt küljelt ägedal kuumusel.2| Seejärel küpsetad liha madalamal kuumusel valmis (mitte rohkem, kui konkreetne lihatükk küpsemiseks aega vajab!).3| Lased lihal 5–10 minutit soojas kohas lihamahlade ühtlaseks jaotumiseks ehk “rahunemiseks” seista. Kui võimalik, tekita selleks grillil piirkond, kus ei ole enam otsest kuumust, kuid soojust siiski jagub veel veidi. Liha võib seista ka lihtsalt laual. Fooliumisse keeramine (see põhjustab haudumisefekti, mis on hea, kui on tarvis veel veidi aega küpsetada) ei ole otseselt vajalik, aga seda võib teha. Fooliumi asemel võib lihale puhkamise ajaks asetada ka küpsetuspaberi ja sellele laotada köögirätiku. Kui tahad säilitada krõbedamat pealispinda, jäta liha lahtiselt seisma. Arvesta, et rahunemise ajal tõuseb liha sisetemperatuur vähemalt 5 kraadi.Marinaadil on kaks ülesannet: muuta liha pehmemaks ja maitsestada. Happeline, näiteks veini, äädikat, kodust õunamahla või kee-firit-jogurtit sisaldav marinaad aitab muuta sidekoerikkama liha pehmemaks. Eemalda enne grillimist lihalt suurem osa marinaadi majapidamispaberiga, et liha grillimise asemel liigses niiskuses hauduma ei hakkaks.BAASMARINAAD3 dl rapsiõli1 dl valge- või punaveiniäädikat2 tl soola0,5 dl mettmaitseaineid, vali näiteks sellised kombod:sinep + estragon + mesiküüslauk + rosmariin + sidrunkoriander + petersell + tšilli1 Sega kõik ained omavahel ja ongi valmis! Soola asemel võid marinaadides peaaegu alati kasutada sojakastet, see annab lihale eriliselt hõrgu umami meki.2 Aasiapäraseks marinaadiks sega omavahel kookospiim, sojakaste, austrikaste, seesamiõli, küüslauk ja riivitud ingverijuur.Moppimine on liha pintseldamine paksu magusvürtsika kastmega. Mop-kaste imbub küpsetamise käigus lihasse ja tekitab pinnale glasuuri. Mop-kastet saab kasutada nii liha küpsetamise ajal kui ka serveerimisel. Eksootilisteks maitsenüanssideks sobivad hästi hoisin- või teriyaki-kaste. Mõnusa suitsuse grillimaitse saavutamiseks võib lihale küpsemise ajal pintseldada BBQ-kastet.MOP-KASTEIsetehtud magusvürtsikas kaste sobib eriti hästi sea- või veise-ribide grillimiseks.1 sl kadakamarju1 sl musta pipra teri0,5 pudelit punast veini1 terve kooritud sibul3 kooritud küüslauguküünt2 loorberilehte1 purk pohlamoosi1 sl soola2–3 sl suhkrut1 sl purustatud koriandriseemneid1 sl kuivatatud tüümiani1 sl balsamico’t või granaatõunasiirupit2–3 sl võid2–3 sl mettKuumuta kuumal pannil või paksu põhjaga potis kuivalt kadakamarju ja pipart paar minutit. Lisa kõik ained, välja arvatud või ja mesi. Keeda 45 minutit kuni 1 tund vaiksel tulel. Tõsta pliidilt ära ja sega sisse või ning mesi. Mop peab jääma üsna paks. Kui tarvis, kasuta paksendamiseks tärklist või kastmepaksendajat. Lase jahtuda ja kasuta liha pintseldamiseks grillimise ajal. Mop-kaste sobib ka lihakõrvaseks kastmeks.Kuivmarinaad (ingl rub). Kuivad marinaadid on head, andmaks lihale maitset ilma õli, äädika või mis tahes vedelikuta. Kuivmarinaad peab sisaldama soola, sest see aitab maitseained korralikult lihasse viia. Liha võiks kuivmarinaadis maitsestuda üsna kaua, umbes 12 tundi. Kuivmarinaadi võib puistata lihale otse topsist ja siis kätega laiali hõõruda, kergelt lihapinda mudides, või pintseldada lihale kõigepealt õhuke õlikiht ning seejärel maitsestada kuivmarinaadiga. Õli toimib justkui liim ja aitab vältida kuivmarinaadi pudenemist.LIHTNE KUIVMARINAADEriti hästi sobib see marinaad kana- ja sealihaga. Sega kõik ühtlaseks puruks ja hõõru lihale.1 sl (suitsu)paprikapulbrit1 tl jahvatatud vürtsköömneid1 sl kuivatatud tüümiani1 sl riivitud laimi- või sidrunikoort1 sl küüslaugupulbrit1 tl tšillihelbeid1 sl pruuni suhkrut1 tl purustatud musta pipart1 sl soolaGrillitud kanaliblikas salsa verde kastmegaTerve kana grillile? Jaa! Liblikaks lõigatuna küpseb terve kana grillil korralikult ja ühtlaselt läbi. Pärast saab iga sööja valida just endale sobiva tüki või hoopistükkis maitsta kõike tiivast kuni fileeni. Kaste valmib Itaalia kuulsa pikantse ürdikastme salsa verde (‘roheline kaste’) ainetel. See sobib suurepäraselt nii grillitud kana kui kala juurde. Kana kõrvale paku grillitud aedvilju, näiteks spargleid ja maisi.KolmeleT, K, M, L1 väiksem terve kana (u 1,3 kg), soola, musta pipartGLASUUR:3 sl valmis BBQ-kastet1 sl paksu tomatipastat1 sl suitsupaprikapulbrit1 tl küüslaugupulbrit0,5 tl tšillipulbrit1 tl suhkrut1 tl purustatud musta pipartÜRDIKASTE:suur peotäis petersellisuur peotäis basiilikulehti3 sl hakitud münti1 sl sinepit2 sl punaveiniäädikat1 küüslauguküüs1 sl kappareid1 dl oliiviõlimusta pipart1 Sega kõik glasuuriained koos ühtlaseks. Patsuta kana köögipaberiga kuivemaks. Pane lind lõikelauale kõhuli. Eemalda selgroog – lõika see piki selgroo külgi tugevate köögikääridega lahti. Keera kana teistpidi ja vajuta lamedaks. Maitsesta soola ja pipraga. Patsuta kokku umbes poole koguse glasuuriga.2 Tõsta kana, nahk allpool, kuumale õlitatud grillrestile ja grilli kaane all 15 minutit, kuni nahk on tumepruun. Pööra teistpidi. Grilli kaane all veel umbes 20 minutit, kuni kana on täiesti küps.3 Tõsta lind grillilt ära ja patsuta kokku ülejäänud glasuuriga. Lase kanal enne lahtilõikamist fooliumist vormitud “telgi” all 10 minutit puhata. Võimalusel tee seda grilli jahedamas osas, näiteks servas, kus pole all otsest kuumaallikat.4 Ürdikastmeks purusta kõik selleks vaja minevad koostisosad köögikombainis või saumikseriga. Täiesti siledat püreed ei ole tarvis teha, kaste võib jääda veidi tükiline. Paku kana kõrvale.Kalkunisteigid majoneesikastmegaKalkunifilee tundub esmapilgul grillimiseks täiesti ebasobiva valikuna. Asjata! Ameeriklastelt napsatud nipi abil toimub kuiva ja rasvavaese lihaga täielik metamorfoos ja tulemuseks on muredad ning maitseküllased steigid. Võlunippe on kaks: soolvees marineerimine ning grillimise lõpuosas majoneesis pööritamine. Proovi järele! Retsept toimib täpselt sama hästi kanafileega.NeljaleL, G750-grammine terve kalkunifileeSOOLVESI:1 liiter vett0,5 dl soola0,5 dl suhkrutALABAMA KASTE:2 dl majoneesi0,5 dl õunaäädikat2 sl mädarõigast1 sl sinepitmõni tilk Tabascotsoola, musta pipart1 Lahusta külmas vees sool ja suhkur. Tõsta liha vette ja hoia 2–3 tundi külmkapis. Seejärel kuivata ja lõika 1,5 sentimeetri paksusteks viiludeks.2 Alabama kastmeks sega omavahel kõik koostisosad ja jäta kaste ootele.3 Grilli kalkunisteike kuumal grillil mõlemalt küljelt, kokku u 10 minutit, kuni need on enam-vähem küpsed. Vala suuremasse kaussi pool majoneesikastmest. Pöörita selles grillilt tulnud liha ja tõsta tagasi grillile. Grilli veel 5 minutit. Üle-jäänud kastet serveeri söömisel toidu kõrvale.Grillitud seasteigidSea seljakarbonaad on kondiga (mõnikord ka kondita) seljatükk, mille küljes on välisfilee. Osadel karbonaaditükkidel on rasvakiht, teistelt on see eemaldatud – vali, millist soovid!ViieleT, G, M, L1 kg sea seljakarbonaadi (5 kondiga karbonaadilõiku)MARINAAD:4 sibulatpeotäis tilli või peterselli või mõlemat0,75 dl õunaäädikat0,75 dl rapsiõli2 sl sinepit1 sl soola1 tl mett1 tl purustatud pipart1 Viiluta sibulad. Haki maitseroheline. Sega omavahel õunaäädikas, õli, sinep, sool, mesi ja pipar. Lisa sibulad ja maitseroheline, sega läbi. Vala marinaad suures kausis lihatükkidele. Mudi liha marinaadiga läbi, nii jõuavad maitseandjad ka sügavamale kudedesse, ühtlasi aitab sedamoodi masseerimine liha pehmendada. Tõsta liha sellessamas kausis või koos marinaadiga zip-lock-kotti asetatuna 2–3 tunniks külmkappi marineerima. Võta pool tundi enne grillima asumist toasooja.2 Pühi steigid köögipaberiga enne grillimist veidi puhtamaks. Grilli steike tugevas grillikuumuses kummaltki poolt 2–3 minutit. Vähenda kuumust ja grilli veel u 3 minutit. Tõsta kuumalt grillilt sooja kohta (või grilli jahedamasse serva) ja lase lihal 5–10 minutit enne söömist seista. Tõsta sibulad marinaadist välja ja prae pannil korralikult läbi. Paku liha juurde koos grillitud tomatite ja lavašiga.Grillitud räimed rosmariini, sidruni ja küüslaugugaRahvuskala valmib grillil hetkega. Esmalt grilli kalakesed küpseks ja seejärel vala neile küüslaugust, rosmariinist ja sidrunist maitset saanud kaste. Sedamoodi maitsestatud räimed mekivad head nii soojalt kui külmalt.NeljaleT, K, G, M, L500 g räimerümpasidMARINAAD:4 küüslauguküünt2 rosmariinioksa4 sl oliiviõlisidrunipoolikust välja pressitud mahl1 sl riivitud sidrunikoortsoolaSaputa kaladele soola ja lao resti vahele. Grilli mõlemalt küljelt umbes 5 minutit. Tõsta laiema põhjaga kaussi või servadega vaagnale. Lõika küüslauk õhukesteks viiludeks ja tükelda rosmariin. Kuumuta pannil 2 sl oliiviõli ja prae küüslauk koos rosmariiniga kergelt läbi. Vala pannilt väikesesse kaussi. Lisa ülejäänud oliiviõli, sidrunimahl ja sidrunikoor. Vala segu räimedele ja lase 5–10 minutit maitsestuda.Veisesteigid ja kurgisalsaKvaliteetne veiseliha on nii maitsev, et patt oleks seda tugevate marinaadidega peita. Sool, pipar ja veidi õli on kõik, mida üks korralik steik vajab. Eriti luksuslikult mekib nelja pipra segu.NeljaleT, K, G, M, L600 g lihaveise välisfileed tervelt või 4 steiki, soola, oliiviõliPIPRASEGU:1 sl musta pipra teri1 sl rohelise pipra teri1 sl roseepipra teri1 sl valge pipra teri1 tl kuivatatud tüümianiKURGI-SELLERISALSA:0,5 kurki, 1 sellerivars, 2 sl hakitud tilli, 1 sl hakitud münti, 1 sl sidrunimahla, 1 sl rapsiõli, veidi soola1 Kui sul on terve tükk veise välisfileed, lõika see steikideks ja tambi lihahaamriga kergelt läbi.2 Piprasegu valmistamiseks tambi piprad uhmris puruks või jahvata näiteks kohviveskis jämedamaks puruks. Sega hulka kuivatatud tüümian.3 Salsa tegemiseks eemalda kurgilt pehme seemneosa ja lõika kurk väikesteks tükkideks. Tee ka sellerist väikesed kuubikud. Lisa till, münt, sidrunimahl, õli ja sool. Sega läbi.4 Võta liha tund aega enne grillima asumist külmkapist toasooja. Määri vahetult enne grillimist mõlemalt küljelt oliiviõliga ja maitsesta soolaga. Grilli steike kuumal grillil, neid paar korda küpsemise ajal keerates. Grillimisaeg sõltub sellest, millises küpsusastmes liha soovid. Aega võib minna 5–12 minutit.5 Tõsta liha grillit ära ja lase rahulikult 5–10 minutit seista. Enne söömist puista peale piprasegu ja paku kõrvale kurgi-sellerisalsat.Lambakebab koriandri ja tomatikastmegaLambahakkliha asemel võid kasutada ka veisehakkliha (või võtta seda pooleks lambaga) või hoopis kalkunihakkliha – proovitud, maitseb hästi!Neljale kuni kuueleT, M, L900 g lambahakkliha2 hästi peeneks hakitud või riivitud sibulat2 tl oliiviõli2 tl nisujahu1 tl jahvatatud vürtsköömneid1 tl kaneeli1 tl jahvatatud koriandrit1 tl jahvatatud kurkumit0,5 tl tšillihelbeid1 tl kuivatatud münti1 tl purustatud musta pipart2–3 tl soola1 dl hakitud värsket koriandrit või petersellimäärimiseks veidi oliiviõliTOMATI-KORIANDRIKASTE:200 g tomatipastat1–2 küüslauguküüntpeotäis värsket koriandrit0,5 tl soola0,5 tl musta pipart0,5 sl suhkrut1 Puitvardaid kasutades leota neid enne 30 minutit vees. Sega kõik koostis-ained. Rulli käte vahel 2–3 cm läbimõõduga 10 cm ja pikad torukesed. Lükka ettevaatlikult vardad sisse.2 Pane vardad vähemalt tunniks ajaks külmkappi tahenema. Niimoodi seisavad need hiljem küpsetamisel kenasti koos ega hakka lagunema. Vahetult enne grillimist pintselda või määri liha üle oliiviõliga. Grilli kebabeid tulisel grillil 5 min ühelt, 5 min teiselt poolt.3 Surista kõik kastmeained saumikseriga püreeks. Maitse ja lisa vajadusel soola, pipart või suhkrut. Hea, kui kaste saaks pool tunnikest enne söömist toasoojas maitsestuda.


AUTOMAKSU ASEMEL | Tööjõu ekspert: skeemitamise peatamine tööturul tooks enam kui 100 miljonit eelarve lisaVärske valituse maksutõusudega eelarve täitmise asemel pakub tööjõu ekspert rohkemaid eesmärke täitva tööturu korrastamise plaani. Uute maksude kehtestamiseks vajalike analüüside ja plaanide tegemise asemel võiks lüüa kaks kärbest ühe hoobiga ehk korrastada tööturg ja paisutada samal ajal riigi rahakotti.
Nimelt käib juba aastaid tööjõuturul madalama palgaga töökohtade osas skeemitamine. Niinimetatud skeemitamine on tekkinud Eesti riigi nõudest maksta välisriigi töötajale vähemalt Eesti keskmist palka ehk 1685 eurot. Selge on see, et selline tingimus ei too meile rohkem häid tippspetsialiste, vaid vastupidi pärsib majanduskeskkonda ja investeeringuid, sest lihtsamat tööd kaitstakse ja hoitakse eestimaalaste jaoks. Paraku kehtib keskmise palga tingimus kõigile ametikohadele ning ei arvesta sellega, et suurem osa Eestis elavaid inimesi nii kõrget palka ei teeni.
Heikki Mäki, tööjõurendi ekspert ja tööjõurendi ettevõtte Finesta juht.
(Raul Mee)
Kohalikku tööjõudu pole piisavalt ning seepärast on ka lihtsamate ametikohade puhul turunõudlus terav ning oleme olukorras, kus välistöötajad tulevad Eestisse mõne teise Euroopa Liidu riigi töölepinguga, näiteks Poolast, või tavalise turistina, kellel pole ühegi riigi töölepingut.
Paraku pakuvad Eestis tööjõu vahenduse teenust ka paljud sellised ettevõtted, kes ei vastuta selle eest, kuhu ja kuidas maksud makstakse või kas need üldse ära makstakse. See võimaldab riigi keskmise palga nõudest mööda hiilida ja tähendab, et kuigi töö tehakse ära Eestis, ei saa riik peale käibemaksu muid makse nagu sotsiaalmaks või töötuskindlustusmaks. Riik kaotab seetõttu arvestava osa maksutulu, mis on kindlasti enam kui 100 miljonit ja rääkimata töötajatest, kes on ilma jäänud sotsiaalsest kaitsest.
Lisaks pärsib keskmise palga nõudest tekkinud tööturu moonutus vaba turumajanduse ja konkurentsi tingimustes tugevalt ettevõtlust ning investeeringud suunatakse mujale, kus tööjõu saadavus on parem.
Praegust olukorda leevendaks keskmise palga nõude tingimuste muutmine. Samuti aitaks olukorda parandada ka see, kui Eestis töö tellinud ettevõtetel lasuks vastutus ja kohustus järgida, et inimesed oleksid tööle võetud korrektsete lepingute alusel ja et neile makstaks õiglastel alustel - ka siis, kui tegemist on meil Eestis tööjõudu vahendava ettevõttega. Kui puuduvad korrektsed lepingud, pole lisaks riigi maksutulule ka töötajatel tervisekindlustust, rääkimata pensionist.
Keskmise palga nõude muutmisega võiksid laheneda ettevõtete arengu pidurdamiseni kasvanud oskustööjõu puuduse probleemid ja kasvaks maksulaekumine. Praktikas saaks võimalikuks rakendada töötajate võrdse ja õiglase kohtlemise põhimõtet ning suureneks töötajate kindlus sotsiaalsete garantiide osas. Keskmise palga nõudest tekkinud ebaõiglasele ja ettevõtlust pärssivale olukorrale oodatakse pikisilmi lahendust ning see tooks ka riigile praegu väga vajalikud maksulaekumised ning muudaks Eesti taas investeeringutele atraktiivsemaks.
Tundub, et riik on valinud lihtsama tee ja otsustanud maksukoormust tõsta selle asemel, et teha päriselt olulisi samme majanduskeskkonna efektiivsemaks muutmiseks. Hall ala tööjõu kasutamisel ei tundu olevat poliitikule murekoht ega teema pole kellegi agendas. See ainult soodustab ebaausate võtete kasutajaid ning nende konkurentsieelist ja tegevusmahtusid turul. Tegutsemata jätmisega soodustab riik ise halli majandust ning halvab majanduskeskkonda ja kahjustab riigi kuvandit.
Kui riigi otsustajate tasandil midagi ei muutu ja jäädaksegi käed rüpes istuma, tuleb mitmetel ettevõtetel edaspidi uksed sulgeda või mujale kolida. Leedu on juba muutunud välisinvesteeringute vaates kõige atraktiivsemaks Balti riigiks ning on viimane aeg tegutsema asuda, et tiitel Eestile tagasi tuua.


Automaksu asemel tooks skeemitamise peatamine tööturul enam kui 100 miljonit eelarvelisaUute maksude kehtestamiseks vajalike analüüside ja plaanide tegemise asemel võiks lüüa kaks kärbest ühe hoobiga, ehk korrastada tööturg ja paisutada samal ajal riigi rahakotti, nendib tööjõurendi ettevõtte Finesta juht Heikki Mäki.
Heikki Mäki.
Foto: Raul Mee
Juba aastaid käib tööjõuturul madalama palgaga töökohtade osas skeemitamine. Niinimetatud skeemitamine on tekkinud Eesti riigi nõudest maksta välisriigi töötajale vähemalt Eesti keskmist palka ehk 1685 eurot.


Maksuküüru kaotamise tõttu jääb veel rohkem asju riigis tegemataKuna Eesti majanduse kohale on kogunenud sünged pilved, vestles ajalehe Pealinn toimetaja Ivo Karlep LHV majanduseksperdi Heido Vitsuriga selle minevikust, olevikust ja tulevikust. Vitsuri sõnul ei suuda riik praegu siluda majandustsüklite mõjusid ning käitub alati samamoodi, olgu meil siis buum või kriis.
Kõik läheb kallimaks ja inimesed murravad pead, mida iga päevaga odavneva rahaga teha, kui seda peaks siiski üle jääma. Õigemini ei peaks me rääkima sellest, et üks või teine asi on kallis, vaid hoopis sellest, et raha kaotab väärtust.
See on õige, et raha on kaotanud oma väärtust. Viimase kahe aasta jooksul on nii-öelda keskmise inimese jaoks kaotanud raha oma väärtust peaaegu ühe kolmandiku ulatuses. Muidugi on iga inimese puhul see raha kaotus olnud erinev. Sõltub, mida inimene tarbib. Kas ta tarbib rohkem neid asju, mis kallinesid kõige rohkem, või selliseid, mis peaaegu üldse ei ole kallinenud.  Kui võtta aga üks tavaline inimene, kes on oma sissetulekute poolest kusagil keskel või allapoole seda, siis tema tarbimises moodustasid kõige suurema osa toit ja eluase. Need kaks asja aga kallinesid kõige rohkem.
Niisugune olukord panebki mõtlema, mida siis üha odavneva rahaga peale hakata – kas hoida kokku või kulutada rohkem, sest mine tea, kas tulevikus saab enam üldse midagi selle summa eest osta. Ehk et kas on otstarbekas niisuguses olukorras koguda veel mingeid tagavarasid?
Alati on inimesel reserve vaja, sest kunagi ei tea ette, mis võib juhtuda. Nüüd ongi küsimus, kuidas neid reserve hoida. Kui raha tagavaraks palju pole, siis ei saagi muud teha, kui seda pangas hoida, sest väikest summat pole mõtet panna kinnisvarasse või väärismetallidesse. Kuidas sa ikka 1000 või 2000 euro eest kinnisvara soetad või väärismetalle ostad? Investeerimiskulla leht ju maksab umbes 6000 eurot. Kui on käsutada väikesed summad, siis erilisi valikuid ei ole. Neid ongi kõige targem hoida sellisel pangakontol, kus rahale mõni protsent lisandub.
Millised siis üldse on ellujäämise võimalused?
Jah, aga niisugune eriline hinnatõus siiski tähendab ka seda, et meie globaliseeruv maailm, kus kõik said kõike, mis oli kõige odavam, ka vabalt osta, on lõppenud.
Näiteks odavat energiat ei saa enam?
Jah, üks asi, mida me odavalt ostsime, oli Vene energia. Gaas, nafta. Me ostsime seda väga odavalt. Odavamalt kui keskmine eurooplane. See oli ka üks põhjus, miks meil hinnad kasvasid kaks korda enam kui mujal Euroopas.
Kas siis nüüd, mil toorained on hakanud globaalses mõõtmes jälle odavnema, ei lähegi meie hinnad enam alla?
Ma arvan, et mõned hinnad võivad alla minna, kuid siin on käivitunud teine protsess. Kui hinnad tõusid, hakkasid tõusma ka palgad. Kui varem kasvasid palgad meil  pika aja jooksul 5-7 protsenti aastas, siis möödunud aastal oli palkade kasv keskeltläbi 9 protsenti. Arvatakse, et sel aastal jääb palgakasv samuti kümne protsendi juurde.
Nii et sissetulekute kasvuga silutakse pikapeale see 25-protsendine inflatsioon ära. Aga jah, kaks-kolm aastat on neil inimestel, kes elavad palgast – ja neid on meil ligi 90 protsenti – raske.
Tuleviku ennustamine on riskantne, sest nagu te tabavalt olete öelnud, seda tuleb teha tahavaatepeegli kaudu. Midagi saab meie majanduse homse päeva kohta siiski öelda? Kes tahavad aktsiaid soetada, neil on väga tähtis teada, kuidas meie majandusel hakkab minema.
Jah, tulevikku on raske ette näha või turgudel toimuvat oma kasuks pöörata. Nagu nägime, isegi Eesti Pank ei suutnud seda teha. Aga ma ei ütleks, et inimesed ei peaks tuleviku peale mõtlema ja selleks valmistuma. Kui on huvi, siis võib ka aktsiaturgudel raha teenida. Nii mõnedki teevadki seda. Maailma legendaarseim investor Warren Buffett ei olegi muud teinud, kui investeerinud, ostnud ja müünud aktsiaid.
No see on juba professionaalne töö.
See on jah juba suur töö. Aga Buffett ehitas selle tööga üles oma impeeriumi ja on maailmas legendaarne investor, kes investeerimise valdkonnas kõige rohkem saavutanud.
Aga tuleme tagasi Eesti majanduse juurde. Oleme kuulnud, et tootmised panevad uksi kinni, inimesi koondatakse, paljud on läinud Lätti tegutsema. Mis saab Eestist? Tulud ja maksubaas ka väheneb ju niimoodi.
Eesti puhul tuleb enam kui mujal arvestada kriisile eelnenud ajal toimunuga. Eesti on ühes mõttes olnud maailma kõige kapitalistlikum riik – me oleme usaldanud turgu ja arvanud, et kui lasta turujõududel vabalt toimida, siis läheb meil kõige paremini. Ja aeg-ajalt ongi nii läinud. Aga küsimus on, kas alati ikka läheb. Praegu, rohepööret tehes, ei taha me ka turusignaale summutada, vaid arvame , et turusignaalide järgimine on kõige targem, kuigi need signaalid on karmid – investorid lähevad ära, ettevõtted panevad uksi kinni. Ma ise arvan, et see turusignaalide järgimine võib olla tark, aga alati ei pruugi olla.  Ei saa nii, et üldse ei tohi kusagil midagi täiendavalt stimuleerida või ise teha. Näiteks tajuda tuleviku signaale ja teha midagi, mida turg veel ei oota.
Tooge selle kohta mõni näide, mida riik saaks omalt poolt ära teha.
Kui vaatame ajalukku, siis näeme, et kui hakati raudteid ehitama, siis mingeid turu signaale selle vajalikkusest veel ei olnud. Oli tulevikuvisioon. Raudteede ehitamine  oli kaua aega ainult puhas kulu. Aga siis, kui kaubad ja reisijad  mõnda aega liikunud olid, muutusid raudteed kasumlikeks. Selliseid asju, mida saab ette tajuda, et neid on vaja, kuid mis esialgu tulu ei too, neid võib riik teha.
See ongi  riigi ülesanne, sest ükski eraettevõtja kaua aega tulu mitte toovaid rajatisi ju tegema ei hakka.
Jah, muidugi. Seda ongi riigid kogu aeg teinud, sest tuleviku investeeringuid, teaduslikke investeeringuid ja infrastruktuuri kulutusi on ikka teinud riigid. Ettevõtja ei hakka investeerima liiga kaugesse tulevikku. Mõned suurfirmad saavad seda teha, aga väiksemad firmad, nagu on Eestis, kellel on kapitali vähem, seda teha ei saa.
Ja ikkagi, mida oleks pidanud siis Eesti riik ära tegema?
No üks selline asi, mis oli ammu teada, on hoonete soojustamine. Aga kuna energia oli odav ja turg signaale ei andnud, et midagi võib muutuda, siis on meil hoonete soojustamine kõik need 30 pluss iseseisvuse aastat olnud loid. Mõningat toetust on ju antud selleks, aga seda on olnud vähe. Vene ajast oli ju teada, et kõik paneelmajad olid tolle aja nõuete kohaselt kaks korda väiksema soojuspidavusega, kui oleks vaja olnud.
Ja seda tehti tol ajal teadlikult, et niisuguseid maju massiliselt ehitati?
Seda tehti jah teadlikult, kuna masuut oli nii odav ja seda oli nii palju, et see tuligi ära põletada. Seetõttu jäetigi isolatsioonimaterjalid seina panemata.
Algusest peale oli teada, et need majad on külmad ja nõuavad palju kütet, ja et kui Venemaa enam plaani järgi masuuti kohustulikus korras põletamiseks ei saada, tuleb seda ostma hakata.
Hakati ostma, aga hind oli ikkagi odav?
Jah, ja kuna nii oli, siis ei tehtud midagi, et maju soojustada. Nüüd oleme uues olukorras. Energia arved lõid inimestel põlved nõrgaks. Odavat Venemaa kütust me enam ei saa. Ei saa ka muud odavat kaupa – puitu ja rauda ning muid materjale. Kui majade reoveerimine oleks juba riigi toel läbi viidud, poleks me praegu uute Euroopa nõuetega ega ka soojaarvete tasumisega sellises olukorras, nagu praegu oleme. Enamikul rahvast pole raha sellise renoveerimise jaoks kunagi jätkunud, kõikide majade soojustamine kümne aasta jooksul käib meile lihtsalt üle jõu. Aga see, et nii kord minema hakkab, oli meile teada juba nõukaaja lõpust peale. Ja see oli juba siis selge, et majade soojustamine tuleb kohe ära teha. Sellest rääkisid korduvalt ka meie väliskonsultandid.
Meil on olnud siin tuliseid vaidlusi teise pensionisamba ümber. Olete maininud, et suuremad apsakad selle samba puhul on nüüd küll ära parandatud, aga rahva teadvusse on ikka jäänud kahtlus, kas see teine sammas on ikka õige asi või peaks oma raha sealt välja võtma ja ise kuidagi investeerima hakkama.
See raha väljavõtmise vabaks laskmine ei olnud minu arvates rahva silmis nii suur karuteene, kui oli see 25-protsendine inflatsioon. Noh, inimesed said õiguse lõpetada raha kogumise ja raha teisest sambast välja võtta – ja mis siis. Nende endi mure. Aga seda, kuidas hinnad mõne kuuga kõrgele tõusid ja raha järsku oma väärtuse kaotas, tajusid kõik väga teravalt. Veerand kogutust on ühe aastaga läinud! Mõeldakse, et veel paar sellist aastat ja siis pole enam pea midagi alles jäänud. Ja vaat see, et me ei suuda oma majandust just makrotasandil stabiliseerida, on praegu kõige suurem häda.
See suur ostujõu kukkumine oligi ju selle tagajärg, et me suutsime enne kriisi endale majanduslikult eriti soodsa elu turgudelt välja õngitseda ega mõelnud sellele, et sellise keerulise olukorra, nagu on praegu, vältimiseks peaks riigi majanduspoliitika olema selline, mis niisugused suuri kõikumisi siluks. Meil aga selliste majandustsüklite stabilisaatorite peale ei mõeldagi. Üleüldse ei mõelda niimoodi. Me leiame, et turujõud ja nende stiihia on niisugune ilus asi, mis annab ka kõige parema tulemuse. Aga vaadakem, mida teevad teised riigid. Kõik nad ajavad tugevat tsüklivastast poliitikat. Ja see ei seisne üksnes eelarve tasakaalustamises. Tehakse veel palju muud.
Näiteks maksude kaudu.
Jah, ka maksusüsteemid on arenenud riikides sellised, et buumi ajal võetakse inimestelt rohkem raha ära ja raskel ajal antakse jälle toetustena tagasi. Meie laseme kogu aeg ühtemoodi, olgu buum või olgu kriis.
Kas see tuleb meie poliitikute lihtsast arusaamast majandusest, et kui eelarve on tasakaalus, siis on kõik korras? Kuuleme seda eelarve tasakaalu juttu kogu aeg.
Ma arvan, et see tuleb samuti turu-usust. Meie valitsevad poliitikud ja ka rahvas on turu-usku. Kõigis küsimustes tahetakse otsustamine turule jätta ja arvatakse, et nii on kõige parem. See on jäänud meil kreedoks Laari esimest peaministriks olemisest saadik. Ikka kuulsime, et küll turg paneb kõik paika ja valitsuse asi on ainult eelarve tasakaalus hoidmine. Turg panebki kõik paika, aga just nii, nagu me äsja nägime. Turg pani paika Eesti rekordilise hinnatõusu võrreldes teiste Euroopa maadega. Laar ei eksinud, aga kas meile selline paikapanek tõesti meeldib, et kaotad veerandi oma rahast? Paljudele vist ei meeldi.
Kas oleksime tõhusama riigivalitsemisega saanud seda halba hinnatõusu rekordit ära hoida?
Ega vahetult enne kriisi enam midagi teha ei olnud. Kujunenud olukord oli väga pikaaegse tegevuse ja turu-usu tulemus. Me ei ole kasutanud sellist majanduspoliitikat, mis lubaks majandustsüklit siluda. Me pole selleks kunagi mitte midagi teinud.
Kas siis turustiihia taltsutamisega saavad hakkama ainult suured riigid?
Ma ütleksin siiski, et sellega saavad paremini hakkama sotsiaalmajanduslikult rohkem arenenud riigid, kellel on suurem kogemus, ja mingit rolli võib siin mängida ka nende rikkus. Aga häda on siiski selles, et me ei mõtle üldse selle peale, kuidas turu lainetamises ellu jääda. Meil peetakse isegi selle peale mõtlemist valeks. Aga turg lainetab tihtipeale rohkem, kui inimestele meeldiks või kui nad välja kannatada suudavad. Ega siis nii paljud meilt ja veel rohkem inimesi meie naabrite juurest poleks muidu jalgadega hääletanud ja lahkunud.
See on poliitilise valiku küsimus, kas me tahame, et turu lainetused tabaksid meid nii, nagu nad tulevad, või püüame seda stiihiat kuidagi leevendada.
Sama palju nagu eelarve tasakaalu vajadusest, kuuleme me nüüd peale valimisi uutel koalitsioonikõnelustel, et äkki ei jätku enam raha mitte millekski. Pole vist ühtegi eluala, kus ei valitseks karjuv rahapuudus. Soomes arutati just enne valimisi, milleks uues majandusolukorras inflatsiooni tingimustes raha on ja milleks ei ole, erakonnad ütlesid ka välja, kustkohalt nemad kärbiksid. Meil aga lubati valimiste eel maad ja taevad kokku, aga nüüd pannakse eelarveläbirääkimistel nädalaga kokku mingisugune eelarve, kus on vaid kärped ja kokkuhoid.
Seegi on meie valitseva majandusfilosoofia tagajärg. Me ütleme, et maksukoormus peab alanema, see peab olema väike ja üldse peavad avalikud kulutused olema vähesed. Ja samas tahame me  saada kõiki neid asju, mis on Soomes või Rootsis.
Me oleme skisofreenilises olukorras. Me tahame kas USA või Singapuri maksukoormust, aga samas saada riigilt samasuguseid teenuseid, nagu on Põhjamaades. See on võimatu. Ja vaat siin on minul etteheide meediale. Ajakirjanikud ei taha näha, et need soovid on vastuolulised. Selle asemel et sellele tähelepanu juhtida me aina kuuleme ja loeme, et avalikke kulusid tuleb vähendada ja ka maksukoormust tuleb vähendada. Aga kui midagi on puudu, siis näidatakse näpuga – riik jättis selle ja selle tegemata. Teed jäävad ehitamata ja remontimata, tänavad lagunevad…
Aga seda ju peab ajakirjandus kajastama, kui teed lagunevad.
Jah, aga ootaks ajakirjanduselt ikka avaramat pilku, et tehtaks endale selgeks, miks üks või teine asi on nii, nagu on, siis hakkab ka lugeja kaasa mõtlema. Aga kui hommikul kuuldakse või loetakse, et maksud on halvad ja laenu ei tohi võtta, aga õhtul jälle, et see ja see on ikka tegemata, siis tekib inimeste peas ainult segadus.
Olete ise ka kritiseerinud seda, et riigieelarves tehakse kärpeid pealiskaudsetel koalitsioonikõnelustel paari tunniga. Kuidas nende kärbetega siis ikkagi on? Oleme kuulnud ka niisugust arutlust, et parem on eelarvet kokku tõmmata kui lasta hindadel aina tõusta.
Küsimus pole üldse selles, sest kärped pole hinnatõusu jaoks mingi alternatiiv. Lõviosa inflatsioonist tuli pakkumispoolelt, mitte ülemäärasest nõudlusest. Aga kui me lapime ära teeaugud ja vähendame sellega kütusekulu ning remondiarveid, siis see ei suurenda inflatsiooni, vaid suurendame hoopis oma majanduse konkurentsivõimet. Kui me kiiremini soojustame oma hooneid ja hoiame sellega energiat kokku, siis see ei tekita samuti inflatsiooni, vaid vastupidi.
Kuid eelarves on kulutusi, mida võib kindlasti kärpida, ja on asju, mida ei või kärpida. Aga ma olen kindel, et selliseid otsuseid ei saa laua taga niimoodi paari tunniga teha. Enne peab tegema korraliku analüüsi, milleks võib kuluda terve nädal, aga võib kuluda ka mitu nädalat. Paaritunnistel kõnelustel saab selgusele jõuda vast ainult selles, et kumb on odavam, kas teede lappimine või lappimata jätmine.
Astmelise tulumaksu asemel räägitakse meil maksuvaba miinimumi tõstmisest. Kas sellest on abi?
Riigid tavaliselt seda teed ei lähe. Ja sellel on ka põhjus – maksuvaba miinimumi tõstmine on kõige kulukam meede eelarve jaoks. See viib eelarvest kõige enam raha välja, sest see meede toetab kõiki. Mitte ainult vaesemaid ja abi vajajaid. Selle meetmega toetatakse ka miljonäre.
Tundub, et Eesti riik ongi väljas just rikaste toetamise peal. Kõik märgid näitavad seda. Kuidas me siis saavutame seda rahva sidusust, mida on raskel ajal vaja?
Õige oleks ikka toetada seda kolmandikku või poolt rahvast, kes teenivad vähem. Aga meil öeldakse, et kui toetustes teha sissetulekute järgi vahet, siis see on karistamine hea töö eest…
Nojah, selle peale tahaks öelda, et tule taevas appi. Kas tõesti miljonäre toetades olme saavutanud võrdse kohtlemise ühiskonna? Mujal maailmas vist nii ei mõelda?
Jah, mujal maailmas seda niimoodi ei võeta. Seal mõeldakse hoopis niimoodi, et maksud peavad olema õiglased ja jõukohased. Maksude suurus peab vastama inimese suutlikkusele neid tasuda. Meil peavad aga maksud olema ühetaolised, kõik ilma igasuguste eranditeta.
Kas pangad võiksid rohkem ühiskonna jaoks panustada, näiteks riigikaitsesse ja mujale, et inimestele ei oleks vaja lisamakse kehtestada? Pankade erakordne kasum on Euribori tõusuga seoses väga suur?
Ma küll ei kujuta ette, see on ikka riigi poliitika ülesanne. Pangad tegutsevad etteantud reeglite raamistikus. Nad ei ole vabad. Näiteks laenude andmisel peab vaatama, millega laenu taotleja tegeleb. Kui tegutsetakse põlvkivisektoris, siis laenu anda ei saa. Sellised kriteeriumid on kohustuslikud kõikidele Euroopa Liidu pankadele. Muidu poleks ju võimalik rohepööret läbi viia, sest raha tuleb suunata uue energia sektorisse ja vanad tossavad ettevõtted tuleb jätta näljapajukile. Muidu nad ju ära ei kaoks.
Mina ütlesin pankade erakorralise maksustamise ettepaneku peale, et siis maksustame juba kõiki, kes kasumit rohkem saavad. Panagad pankadeks. Siin kõigub intress 1-2 protsenti. Aga 30 aasta jooksul, mis Eesti on iseseisev olnud, on toornafta hind kõikunud 10 ja 200 dollari vahel. Tootmiskulud aga on olnud samad.
Vaatame parem, mida teevad teised, targemad riigid. Ja neis peetakse loomulikuks, et jõukamad inimesed maksavad suurema määraga maksu. See on olnud nii üle saja aasta. Aga meie tahame, et kõik  maksvad ühesuguse määraga. Ja ärkame üles siis, kui näeme, et keegi teenib väga suurt tulu. Aga mujal on nii, et suurema tulu puhul on järgmine maksuaste. Ja see kehtib kõikide kohta, kes rohkem tulu saavad, mitte ühe või teise kohta eraldi. Ja kui sellest on vähe, siis luuakse veel astmeid juurde. Euroopas on see kogu aeg niimoodi toimunud nende kriiside ajal.
Meil aga otsitakse palavikuliselt uusi kärpimise kohti ja muudetakse kogu majandus ja terve ühiskond veelgi haavatavamaks.
Sellest aitaks välja süsteem, mis lubaks luua uusi maksuastmeid. Vastavalt vajadusele neid astmeid ka kord juurde teha, ja kui enam pole vaja, siis ära jätta. Nii on mujal kogu aeg olnud ja nii edukad majandused on ka toiminud ja toimivad ka edaspidi. See on elementaarne. Ainult Eestis raiutakse idioodi järjekindlusega mingit valet astmelise tulumaksu kohta. Et see oleks nagu kellegi suhtes karistus. Mujal maailmas ei tuleks selline mõtlemine kõne alla. Meil on põhimõte, et ettevõtted on tulumaksuvabad, kui nad investeerivad oma kasumi.
Kas me peaksime mõnedele ettevõtetele, nagu näiteks pankadele, elektritootjatele või kütusemüüjatele ütlema, et kuna turg on mänginud teile  kätte erakordsed tulud, siis makske ka nüüd nende pealt maksu?
See oleks väga libe tee, sest ametnikud või poliitikud hakkavad määrama, mis on see ekstra maksustatav tulu. Ja kas üldse määravad ja kellele määravad. Niisugune asi ei meeldiks mulle üldse. Küll aga pean ma õigeks taastada ettevõtetele traditsiooniline tulumaksu maksmine. Ma arvan, et need eksperimendid, mida Eesti on maksualal teinud, võisid äratada küll tähelepanu ja mingil ajal meile ka kasuks tulla, aga tegelikult need meile pikas vaates kasulikud ei ole, sest me oleme ära andnud hoovad, millega majandust korraldada.
Mida veel peaks muutma? Maksustama ka dividende, luksuskinnisvara, uhkeid autosid?
Dividendide maksmist kasutatakse meil tegelikult sotsiaalmaksust kõrvale hoidmiseks. Selle võtsid kasutusele kõigepealt advokaadid, kes tunnevad seadusi kõige paremini. Võetakse endale sümboolset palka ja elatakse dividendidest. Meil on selliseid maksude optimeerimise või maksudest kõrvale hiilimise viise väga palju. Need tuleks kõik käsile võtta. Meie maksustamine ei ole õiglane. See on küll lihtne ja ühetaoline, kuid mitte õiglane.
Kõigepealt peame aru saama ja endale selgeks tegema, milline on üldse õiglane maksusüsteem. Ja siin on mul jälle etteheide meediale – meedia aitas müüa ühetaolist maksusüsteemi kui meile kõigile kõige kasulikumat.
Mujal maailmas maksustatakse kinnisvara ja autosid ka. Meil mitte. Me ei peaks mitte rääkima luksuskinnisvara maksustamisest, vaid üldse kinnisvara maksustamisest. Ja jätma välja ainult inimese elamiseks vajaliku kolmetoalise korteri, mis peaks olema maksuvaba.
Me peame ikka lähtuma printsiibist, mis on üldse õiglane maksustamine. Meil on see olnud siiani õiglane siis, kui on ühetaoline. Aga ei ole nii. See on väga ebaõiglane.
Meil on elementaarsed väärtushinnangud võrreldes põhjanaabrite ja teiste eurooplastega täiesti paigast ära. Kui õiglusest aru saamine on meil nii erinev kui teistel, siis väikestest muudatustest majanduses ei ole kasu.
Kuidas on aga lood meie ettevõtete konkurentsivõimega, kui meil on nii teistsugune majandusfilosoofia ja poliitika kui mujal Euroopa Liidus? Meil ei ole võrreldes teiste Euroopa ettevõtetega võrdseid konkurentsitingimusi. Meil on küll lihtne ettevõtet asutada, kuid veel lihtsam on sellega pankrotti minna, sest mingit sellist riigipoolset tuge, mida naudivad teiste Euroopa riikide firmad, meil pole.
Vaat kui mujal tehtaks samuti nagu meil, kui igal pool valitseks selline sügav turu usk, siis oleksid kõikide jaoks tingimused võrdsed. Aga kui teised toetavad ja subsideerivad ühel või teisel moel oma ettevõtteid, aitavad neil ellu jääda, saneerivad neid, aga meie ettevõtted peavad ise hakkama saama, ei pruugi see meie majanduse arengule kuidagi kasuks tulla. Sellises ebaõiglases konkurentsis ellujäänute arv võib osutuda liialt väikeseks. See ei parandaks meie heaolu.
Kuidas me siis peaksime hakkama oma ettevõtlust toetama?
Ega siin ühest vastus polegi. Peame vaatama, et me ei solgiks kapitalismi majanduslikke aluseid, kuid vaatama ka seda, mida teevad Soome, Rootsi, Saksamaa ja teisedki riigid. Ning võtma nende kogemusest üle seda, mis meile sobib ja mis on praktiline. Aga ütelda nii, nagu Eestis on üle kolmekümne aasta tehtud, et meie ei sekku majandusse,  see on tänapäeva maailma majanduse tingimustes väga ekslik. Kõik edukad riigid sekkuvad ühel või teisel moel oma majandusse.
Tihti kuuleme, et meil oli nõukogude okupatsioon ja seepärast meil asjad ei edenegi. Aga võtame Leedu. Nad on ostujõult meist ette läinud, õnnelikkuse edetabelist parem ei maksa rääkidagi, seal on nad hoopis teises klassis kui meie. Kas nemad on midagi paremini teinud?
Leedu on meist ette läinud ostujõu pariteedis, sest seal on hinnad madalamad. Üks põhjus on see, et nad on teises majanduskeskkonnas. Kolm nende naaberriiki – Poola, Valgevene ja Läti – on Eestist odavamad riigid. Eriti odav on Valgevenes ja Poolas. Zloti vahetuskurss on euro suhtes selline, et kui leedukas läheb üle piiri Poola, siis saab ta oma saja euroga seal osta palju rohkem, kui ta saaks osta Tallinnas.
Ja kui Leedusse tuuakse Poola kaupa, siis on see samuti odav. Meie peame aga arvestama sellega, et meie hindu mõjutab meist üle kahe korra rikkam Soome tööline, kelle jaoks nii üks kui teine asi on Tallinnas odav. See asjaolu kergitab siinseid hindu kõrgemale.
Euroopa Keskpank tõstab intresse, aga kuivõrd see on aidanud meid võitluses hinnatõusuga?
See on jah puhtalt hinnatõusu vastane meede ja intressi tõus on teinud inimestele palju vähem valu kui inflatsioon. Kui inflatsioon sõi kahe aastaga ära veerandi kuni kolmandiku tuhandeeurosest hoiusest, siis intressi tõus suurendab ühe või kahe aasta kestel saja tuhande eurose  võla ühe kuu tagasimaksest 100-150 eurot. Aga see on lühiajaline mõju. Kui võtta täna laen 30 aasta peale, siis poolteist-kaks aastat on intress kõrge, aga ülejäänud 28 aastat tavaline.
Nii et kodu keegi selle tõttu kaotama ei pea?
Ma arvan, et meie pangad on olnud küllalt ettevaatlikud ja pole lubanud meie inimestel end lõhki laenata.
Võtame kahe inimesega leibkonna. Keskmise palgaga on nende netosissetulek 3000 eurot kuus. 150 000 suurune kodulaen on kallinenud nüüd umbes 150 eurot kuu kohta. See pere saab oma 3000-eurose sissetulekuga selle laenu kallinemise ilusti ära maksta. Aga poes ja bensiinijaamas on tema ostujõud langenud 25 protsenti, mis on hoopis suur summa. See ei ole enam 150, vaid 750 eurot. Ja kui see intressitõusust põhjustatud 150 aitab inflatsiooni alla suruda, siis on see kõikide võit.
Kas sularaha kaotamine oleks mõistlik?
Me ei tohiks päris totaalset politseiriiki üles ehitada. Kui sularaha ei ole ja kõik on arvutiraha, siis inimesel kaob vabadus, ta muutub totaalselt kontrollitavaks.
Odavnevat raha tasub paigutada kinnisvarasse
Vaba raha tasub pikemaks ajaks investeerida ka väärismetallidesse, kui oskustest aktsiaturul mängida jääb puudu.
Vitsuri sõnul pole suuremat summat mõtet hoida nii, et see poleks produktiivne. Kui inimene just parasjagu ei oota investeerimisvõimalust. “Meil pole pankade hoiukontodel kunagi nii palju makstud, et tavaline hoidmine oleks tasuv,” märkis ta. “Hoiuste tulusus pole ju kunagi kaasas käinud kaupade hinnatõusuga. Nõudmiseni kontol pole mõtet hoida rohkem, kui mõne kuu vajadusteks kulub. No ütleme kuni poole aasta vajadusteks, mitte enam. Ülejäänud võib rahulikult panna kas tähtajalisele hoiusele, mis pole küll väga tulus, aga aitab siiski raha väärtust säilitada või investeerida.”
Kui on rohkem raha, siis tuleks see Vitsuri hinnangul tõesti investeerida. “No näiteks 100 000 eurot on juba niisugune summa, mille saab kinnisvarasse paigutada,” leidis ta. “Kinnisvara on üks kindlamaid ja lihtsamaid asju. Aktsiaturgudel saab muidugi  teenida ja see raha on likviidsem, kuid edukaks investoriks saamine pole lihtne. Kui inimene pole asjatundja ega pühenda end aktsiaturgudel investeerimisele, ei pruugi tal sugugi hästi minna. See tegevus nõuab tööd, aga ka oskust ja õnne. Me ju võisime lugeda, et näiteks isegi Eesti Pangal läks oma reservide hoidmisega möödunud aastal kehvasti, sest võlakirjad ja aktsiad tõid siis kahjumit.”
Vitsuri kinnitusel kõigub kinnisvara hind ka, aga see ei lähe hapuks nagu piim või võipakk, mida ei saa kümme-kakskümmend aastat hoida. “Kinnisvara on ja jääb,” märkis ta. “Kuid ka tema hind ja müügivõimalused muutuvad oluliselt ja siin peab vaatama, et inimene ei vangistaks end oma kinnisvarasse. Ei tohi panna kogu vaba raha kinnisvarasse. Peab jääma ka selline vaba raha, millega ette tulevaid ootamatusi ja lünki saaks täita. Aga kui müügisundust ei ole, siis on kinnisvara omanikul alati võimalik valida soodne aeg, mil kinnisvara kasulikult maha müüa. Väärismetallidega on täpselt sama lugu. Ka nende hind kõigub tuntavalt, kuid nendega on isegi lihtsam kui kinnisvaraga, sest neid saab osta sellises koguses või konfiguratsioonis, et neid saab reeglina soodsal ajal maha müüa.  Kuid väärismetallide puhul tuleb arvestada, et tehingud väärismetallidega on kallid.  Eriti siis, kui tegu on väga väikeste kogustega. Aga kui väärismetalle osta pikaks ajaks, näiteks kui soetada kulda kolmekümnendates, et pensionile minnes muuta seda rahaks, saab pensionieas inimene leida müügiks selliseid soodsaid momente, mil kulla hind on kõrge. Seepärast tasub nii kinnisvara kui väärismetallide omandamisel silmas pidada, et ei satuks sundviskesse, et sa pead oma vara kõige viletsama konjunktuuri  ajal hakkama müüma.”
Artikkel ilmus Pealinna veebilehel 11. aprilil.
Tweet