Netiostleja langes pettuse ohvriksPolitsei asus uurima juhtumit, kus Pärnus elav 35aastane mees kaotas kelmile pea 1000 eurot.
Nimelt tellis pärnakas internetist tooteid, mille eest tasumiseks pidi ta ostma lehelt Moonpay krüptoraha. Mõne päeva pärast paluti mehel paki edasisaatmise loa tarvis osta veel krüptoraha. Soovitud tooteid ega raha tagasi pole mees seniajani saanud.  Varaline kahju on 980 euro.
Juhtunu asjus alustati kriminaalmenetlus paragrahvi alusel, mis käsitleb kelmust. Varalise kasu saamise eest tegelikest asjaoludest teadvalt ebaõige ettekujutuse loomise teel määratakse rahaline karistus või kuni kolmeaastane vangistus.


Anekdoot või irvitamine: Hanno Pevkur lubab nursipalulastele kümneid kordi suuremaid hüvitisi, kui on maade turuväärtusNursipalu rahvas on pikalt kirjutanud sotsiaalmeedias sellest, kui uhked on olnud varasemad lubadused sealtkandi rahvale ja kui kesiselt on neid täidetud – ja nüüd on vallandunud uus lubadustelaine, mida tõenäoliselt taas ei täideta. Suure suuga lubajaks on kaitseminister Hanno Pevkur.
BNS vahendab: “Nursipalu arendus läheb maksma 80–100 miljonit eurot, millest 40–50 miljonit eurot kulub ministri sõnul maade välja ostmiseks. “Nähes esimesi hindamisakte, ma julgen küll väita, et need pakkumised saavad olema äärmiselt väärikad ja kindlasti kordades, isegi kümnetes kordades suuremad kui turuväärtus,” lisas Hanno Pevkur Nursipalu piirkonna maaomanikele tehtavatest hüvitispakkumistest rääkides.”
Maaomanikele makstakse kümnetes kordades rohkem kui turuväärtus on? Kärpe-ja maksutõusu-Eestis?
Niisiis, Nursipalu maaomanikud, pange see lubadus kõrva taha – kärpevalitsus, kes võtab isegi paljulapselistelt peredelt raha ära ja tõstab maksud taevasse, lubab teid rahaga üle külvata. Kümnekordselt ja enamgi veel.
Kui külv tõesti toimub, siis on Pevkur kõva mees maksumaksja raha välja käima, kuid tõenäoliselt on tegu pettusega, sest Reformierakonna juhitavas Eestis ei anna keegi raha heldelt välja, seda võetakse hoopis taskutest viimse kui sendini ära.
Uued Uudised
Loe ka Nursipalu teema oli üleval juba ammu enne Ukraina sõda ja kohalikud teavad hästi, kuidas riik neid tüssab


Jürgen Ligi: varem häbeneti loll olla. Miks praegu riigikogus toimuv on ikka midagi väga erilistSõltumatu faktikontroll on olnud poliitikas väärt tõke sihipäraste valetajate ees. Aga kontrolli olemasolust veel tähtsam on, et vale ei saaks temalt tõe templit ega sedapidi võimendust.
Võib küll mõista kiusatust tõestada oma sõltumatust ühes suunas ühetaoliseks „valeks“ kippuvate hinnangute mitmekesistamisega, kuid „pigem tõsi“ Martin Helme väite kohta, et praegusest obstruktsioonis „pole midagi erilist“, on riiklikult ohtlik läbikukkumine.
Kontrollija on ainsaks mõõdupuuks valinud obstruktsiooni kestuse, aga on eksinud nii selles kui kõiges muus, mida on hoopis enam tarvis hinnata - põhiseaduslikus raamis, meetodis ja õigustustes. Tegelikult ka selles, et ta on vaadelnud ainult viimast kolme aastat, mis ise on ses vallas olnud midagi väga erilist. Ning sellestki pole ta aru saanud.
Esiteks põhiseaduslik raam. Kuigi obstruktsioon kui selline on seaduslik, ei tohi teda idealiseerida kõrgemaks riigi kohustusest toimida ja enamuse õigusest teda juhtida. Seda kinnitab meile ka põhiseaduse kommenteeritud väljaanne. Põhiseadus ise nii erandlikku pahatahtlikkust ei kirjelda, mis ei lase käivitada parlamenti, selle tulemusena sisuliselt toimida valitsusel ning teistel asutustel laseb tegelda rämpseelnõude ja -arupärimiste laviini menetlemisega. Parlament on praegusel kujul mõttetu, sest igasugune mõtestatud tegevus, isegi kui ta oma järjekorra ära suudab oodata, kutsub esile ainult uue venitamise, mitte debati ega otsused.
Kitsamalt selles seisneb seega praeguse olukorra pretsedenditus, et opositsioon ei võitle konkreetse eelnõu vastu, vaid riigijuhtimise endaga. Kõik senised suured obstruktsioonid kolmekümne - ja mitte pelgalt faktikontrolli vaadeldud kolme - aasta jooksul on seisnenud mingi vastuolulise eelnõu blokeerimises. Selle võimalusega on arvestanud ka põhiseadus ja pakkunud riigile kaitsemehhanismi selle ületamiseks. Ja tollel on sügav sisu.
Valitsus saab lõpetada seisaku, pannes end parlamendis proovile, kas ta esindab enamust, sidudes blokeeritava eelnõu enda usaldamisega. Kui tulemus on ei, on ta tagandatud, kui jah, saab tavapäraselt tööle hakata nii tema kui parlament. Praegu põhiseaduse mehhanismist valdavalt ei piisa, kuigi selle mehhanismi kasutamine on tõenäoliseks muutumas.
Juhtumid, kus usaldusega sidumist pole tehtud, on seni tulenenud sellest, et valitsus on ise teadnud, et tal piisavalt toetust pole või ta ei taha sisulistel kaalutlustel enda saatust vaidlusaluse teemaga siduda.
KMÜ jäi 1997. aasta tollisõjas kaotajaks, sest valitses vähemusena. 2010. tõrjus Reformierakonna koalitsioon Isamaaga pikalt rünnakut alles haprale rahandusele ja eurotsooni pürgimisele, sest valitses vähemusena. 2020. ja 2021. ei tahtnud Ratase enamusvalitsus enda saatust siduda ei erakondade rahastamise järelevalve komisjoni likvideerimise ega abielureferendumiga ja kaotas obstruktsioonile mõlemas. 2022. seisis Reformierakond peretoetuste maailmarekordi vastu üksi valitsedes ja sai ajutise võidu. Kuid uues koalitsioonis läks väljapressimine läbi ja vajab nüüd klaarimist ikka ja paraku ka uue obstruktsiooni murdmist.
EKREIKE sidus pensionisamba enda usaldusega ja kõik vastas põhiseaduse mõttele. Isegi presidendi ja õiguskantsleri vastuseis prooviti ära - riigikohtus, kes tõdes, et valitsuse toonane vastutustundetus põhiseadusega keelatud ei ole.
Kuid varasemad kümnendid praegust, varjatult igapäevast obstruktsiooni ei tunne. Ratase esimese valitsuse vastu ei korraldanud RE ka tavapärst obstruktsiooni kordagi, kuigi põhjusi juba 2016. oli ja nende vigade parandus eriti rahanduses on vajalik praeguseni. Jätsime seejuures ka tagasi tegemata KE ja EKRE obstruktsiooni 2015. Taavi Rõivase valitsuse alustamise vastu, kuigi valitsuse toonane kobareelnõu ületas jultumuses ilmselt kõiki senised ajaloos. Hea tava ja põhiseaduse mõte on, et obstruktsioon on äärmuslik erand, mitte rutiin, mida ta, enamuses varjatult, on juba viimased kolm aastat.
Teiseks ajaraam. On täielik vale, justkui taastunuks riigikogu tavapärane töö 17. mail. Taastumisest pole endiselt mingit märki ega ole ilmselt isegi lootust, et praegu loodud pretsedent jääks episoodiks. Tol päeval tõesti lõpuks loeti mõnd eelnõu, kuid need olid ainult esimesed lugemised, mida opositsioon juhatajate vastusammude tõttu ei suutnud veel blokeerida. Aga seegi ju ometi pole lõpetatud, vaid riigikohtus vaidlustatud, seega jätkamisel. Ka toimus riigikogu liikumine teosammul, mida parlament endale kuidagi lubada ei saa. Teisteks lugemisteks on võimalused juba piiritud ja neid juba kasutatakse.
Lõpetamise asemel on käiku on läinud kõik meetodid. Venitamist, jauramist ja institutsioonide rämpsuga ummistamist jätkatakse päev päevalt koguses, mida juhatus talub ja Jüri Ratas ka ergutab. Kingitavate minutitega sisustatakse kogu riigiaparaadi aina uusi päevi pikaks tulevikuks, rääkimata kodukorda eiravate protestide pikkimisest sõnavõttude vahele. Juba on esitatud ka „tavapärased“ tuhandeid muudatusettepanekud, mis sisulised menetlused välistavad.
Mitte ainult faktikontroll, ka iga pealiskaudne lehelugeja peab olema märganud pealkirju, kus Martin Helme uhkustab, et on parlamendi päevakorrad juba aasta lõpuni umbe ajanud. Tegelikult on tühikäiku menetluses kogu neljaks aastaks ja pretsedenti igaveseks.
Kolmandaks, õigustused. Iseenesest väiklane on argument, et teie tegite ka. Keegi ei tohiks keelduda olemast parem. Aga ei teinud tegelikult ja praegu jutt just sellest käibki, kas Helme tavapärane on tavapärane ka Eestile ja mis saab, kui nii jääb.
Siin võib olla pisikesi erimeelsusi, aga suures pildis on RE obstruktsiooni (koos opositsioonikaaslastega) kasutanud juba nimetatud viiel korral kolmekümne aasta jooksul. Seda ainult põhimõtteliste teemade puhul ja riigiaparaati seejuures halvamata. EKREIKE on teinud ainult esmapilgul sarnast kogu praeguse koosseisu aja ja riiki halvates. Kuid EKRE tegi kultuurimuutuse juba eelmises riigikogus, kui umbes kakskümmend eelnõu pandi massiliste muudatustega seisma. Lisaks näiteks Riigikogu kodukorra parandamise. Mingit muud põhimõtet selles polnud kui obstruktsioon iseeneses.
Totter on soovitada EKREga kokku leppida, nende olemasoluks on tarvis lärmakas konflikt, sest riigikorraldusega pole nad kunagi tegelnud. Opositsiooni jäämise järel näiteks blokeeris EKRE üksi mitmel korral isegi iseenda valitsuse algatusi nagu nakkushaiguste ennetamise seaduse täpsustused, EL taastekava, isikuandmete baasi korrastamine. Asja külge poogiti oma vandenõuteooriad ja alternatiivtõed. Valitsus ei saanud sellest enamasti mööda, sest ei tahtnud usaldushääletustega liialdada. Siiski tuli uskumatult usaldusega siduda isegi teenustele ligipääsetavus, laevastike ühendamine või võrdse kohtlemine. Vahe hea tavaga on tubli suurusjärk numbriliselt, aga mõõtmatu kvaliteedilt.
Kuigi opositsioon on pahane olnud varemgi, pole mitte kunagi varem ka protseduuriliselt protestitud nii, et sellest läheks raisku ükski päev, rääkimata jauramisest nädalaid ja nii arulagedatest tekstidest nagu praegu. Varem on häbenetud ka loll olla, nüüd sellega kaamera ees ja stenogrammides uhkeldatakse. Kunagi varem pole menetlusse antud ka lihtsalt rämpsu, erand muidugi muudatusettepanekud, kui demonstratiivne eesmärk ongi ainult konkreetse eelnõu peatamine.
Faktikontrollil oleks tööd kogu praeguse obstruktsiooni narratiivi kallal, mille kohaselt valimised olid võltsitud ja tulemused siiski veel ka peaministripartei välja petetud. Kui kriitiline ma ka ise poleks programmide ja nende sõnastuste suhtes, oli RE programm ju teistest vaoshoitum, mitte lubavam ning hoiatused, et rahandus on käest lastud, tulid ainult meilt (Parempoolsed jätan nimetamata, sest neil polnud programmi, mida sõltumatult saanuks hinnata).
Süüdistused, nagu lubanuks peaministripartei ja tema programm, et maksud valimiste järel ei tõuse või et lastetoetused tõusevad, on ju üsna puhtakujuline laim ja valeõigustus, kuigi põhjust rünnata meie ministrite ebaõnnestumisi repliikides on olnud. Iseäranis kordi suurema suuga lubajad KE ja EKRE võiks siin prokuröriks mitte kvalifitseeruda.
Ainus tõsisem õigustus obstruktsioonile, ent ikkagi ainult tavapärasele, puudutab homoabielusid. RE tõesti lubas ainult kooseluseaduse rakendamist ja ma olen endiselt veendunud, et see olnuks praegu paras kompromiss. Ent keegi ei peaks üllatunud olema, et koalitsioonivalitsustes tuleb partnerite suurte unistustega arvestada. Pikemas vaates on see lahing ideaalide eest kaotatud nagunii, sest noored enam ei abiellu ega taha ka tihti lapsi, küll aga avaldada meelsust traditsioonide ja ideaalide vastu.


Siseministeerium pikendas PPA teenistusliku järelevalve tähtaegaTALLINN, 1. juuni, BNS – Siseministeerium pikendas politsei- ja piirivalveameti (PPA) personalitoimingute kohta alustatud teenistusliku järelevalve tähtaega üheksa päeva võrra.
"Siseministeerium viib läbi teenistuslikku järelevalvet politsei- ja piirivalveameti personalitoimingute osas, mille valmimise tähtaega pikendati 9. juunini," ütles BNS-ile siseministeeriumi pressiesindaja. PPA suhtes algatatud teenistusliku järelevalve esialgne tähtaeg oli 31. mai.
Siseministeeriumi siseauditi osakonna juhataja Tarmo Olgo on varem Postimehele öelnud, et PPA suhtes käimasolev teenistuslik järelevalve ei saa Elmar Vaherile mingeid tagajärgi kaasa tuua, kuna ta ei tööta enam PPA-s. Siseminister Lauri Läänemets algatas Vaheri suhtes ka distsiplinaarmenetluse, et selgitada välja faktid ja Vaheri süü ning määrata talle distsiplinaarkorras karistus. Halduskohus seadis menetlusele õiguskaitse.
Vaheri tähtajaline teenistussuhe Eesti riigiga sai läbi 2. mail, kui lõppes tema ametiaeg politsei- ja piirivalveameti peadirektorina. Distsiplinaarmenetluse reeglid näevad ette, et seda liiki menetlust saab läbi viia üksnes riigi teenistuses oleva inimese suhtes. Sellest johtuvalt tegi siseministeerium valitsusele ettepaneku lugeda distsiplinaarmenetlus lõppenuks.
Kaitsepolitsei esitas 21. märtsil kelmuse kahtlustuse maksu- ja tolliameti tolliosakonna juhile Eerik Heldnale ning kelmusele kaasaaitamise kahtlustuse PPA peadirektorile Elmar Vaherile.
Kahtlustuse kohaselt vormistati Heldna tema soovil ja Vaheri osalusel 2019. aasta aprillis näiliselt teenistusse PPA-s ning viidi samal päeval tähtajaliselt üle kaitseväe struktuuriüksusesse, kus ta tegelikult töötas juba aasta aega.
Kahtlustuse kohaselt esitas Heldna 2022. aasta mais pensioniavalduse sotsiaalkindlustusametile, millega taotles eluaegset väljateenitud aastate pensionit.
Pensioniavalduse aluseks olid dokumendid, mis kajastasid muu hulgas Heldnale näiliselt loodud politseiteenistuse staaži ligi kahe aasta vältel. Ilma selleta ei oleks Heldnal täitunud nõutav 25-aastane politseiametniku staaž ja tal poleks olnud õigust eluaegsele väljateenitud aastate pensionile. Hiljem selgus, et Eerik Heldna skandaalse fiktiivlepinguga seotud viis PPA töötajat.
Tallinna toimetus, +372 610 8814, sise@bns.ee
Baltic News Service


Slava Ukraini audit valmib hiljemalt järgmisel nädalal   Märtsis alustatud MTÜ Slava Ukraini revisjon valmib hiljemalt järgmise nädala lõpus ning selle avalikustamise otsustab üldkoosolek, ütles ERR-ile Slava Ukraini nõukogu esimees Kristo Tohver.   Pettusekahtluse tõttu alustati Slava Ukraini revisjoni juba 10. märtsil ning selle valmimine on veninud siiani. Revisjoni tehtakse kahes osas: kõigepealt tehti selgeks, millised dokumendid on üldse olemas ning seejärel uuriti dokumentide põhjal, milliseid tehinguid tehtud on. Tohveri sõnul valmib revisjon hiljemalt järgmise nädala lõpus, seejärel esitatakse revisjoni otsus Slava Ukraini üldkoosolekule, mis revisjoni arutamiseks kokku kutsutakse. Üldkoosolek otsustab ka, millal revisjon avalikustatakse, lisas ta. "Tegemist on dokumentaal- ja vastavusrevisjoniga, mille raames uuritakse fookuses olevate projektide "Lootuse jõulud", "Guerilla kiirabid" ja "1000 kangelast lumes" raames tehtud tehinguid ning lisaks kõiki ICC Constructionsi ja AFV-ga seotud muid tehinguid.  Eesmärk on välja selgitada, millised dokumendid on olemas ja kas need vastavad Eesti seadustele, tavadele ja nõuetele," lausus Tohver. Aprillis tuli avalikuks, et MTÜ Slava Ukraini kandis 1,5 miljonit eurot Eestist kogutud annetusi oma Ukraina koostööpartneri juhtidega seotud erafirmale IC Construction, millel on ilmselt fiktiivne omanik ja selle ainus tegevus oligi seotud Eesti MTÜ-ga. Ukraina ettevõtte eelmise aasta kasum oli 250 000 eurot. Slava Ukraini tegevjuht Johanna-Marie Lehtme sai eelmisel aastal oma tegevuse eest rohkelt tunnustust ning valiti 5. märtsil Eesti 200 kandidaadina selle erakonna suurima häältesaagiga riigikogusse. Ukraina riiklik juurdlusbüroo alustas kohtueelset uurimist 24. märtsil ning kriminaalmenetlust alustati kahe paragrahvi alusel: vara omastamine ning humanitaarabi ja heategevuslike annetuste kasutamine tulu saamise eesmärgil. Juhtumit uurib riiklik juurdlusbüroo, kuna asjasse on kaasatud ametnikud, prokuratuur teeb järelevalvet. 9. mail teatas ka Eesti prokuratuur, et alustas kriminaalmenetlust, uurimaks MTÜ Slava Ukraini Ukraina toetuseks kogutud raha kasutamist. Kriminaalmenetlust alustati omastamist käsitleva paragrahvi järgi. Samal päeval teatas Slava Ukraini nõukogu, et kutsub Lehtme juhatusest tagasi. 19. mail andis Lehtme teada, et astub riigikogu liikme kohalt tagasi.    					Toimetaja:  Marko Tooming


Siseministeerium pikendas PPA teenistusliku järelevalve tähtaegaSiseministeerium pikendas politsei- ja piirivalveameti (PPA) personalitoimingute kohta alustatud teenistusliku järelevalve tähtaega üheksa päeva võrra.«Siseministeerium viib läbi teenistuslikku järelevalvet politsei- ja piirivalveameti personalitoimingute osas, mille valmimise tähtaega pikendati 9. juunini,» ütles BNS-ile siseministeeriumi pressiesindaja. PPA suhtes algatatud teenistusliku järelevalve esialgne tähtaeg oli 31. mai.
Siseministeeriumi siseauditi osakonna juhataja Tarmo Olgo on varem Postimehele öelnud, et PPA suhtes käimasolev teenistuslik järelevalve ei saa Elmar Vaherile mingeid tagajärgi kaasa tuua, kuna ta ei tööta enam PPA-s. Siseminister Lauri Läänemets algatas Vaheri suhtes ka distsiplinaarmenetluse, et selgitada välja faktid ja Vaheri süü ning määrata talle distsiplinaarkorras karistus. Halduskohus seadis menetlusele õiguskaitse.
Vaheri tähtajaline teenistussuhe Eesti riigiga sai läbi 2. mail, kui lõppes tema ametiaeg politsei- ja piirivalveameti peadirektorina. Distsiplinaarmenetluse reeglid näevad ette, et seda liiki menetlust saab läbi viia üksnes riigi teenistuses oleva inimese suhtes. Sellest johtuvalt tegi siseministeerium valitsusele ettepaneku lugeda distsiplinaarmenetlus lõppenuks.
Kaitsepolitsei esitas 21. märtsil kelmuse kahtlustuse maksu- ja tolliameti tolliosakonna juhile Eerik Heldnale ning kelmusele kaasaaitamise kahtlustuse PPA peadirektorile Elmar Vaherile.
Kahtlustuse kohaselt vormistati Heldna tema soovil ja Vaheri osalusel 2019. aasta aprillis näiliselt teenistusse PPA-s ning viidi samal päeval tähtajaliselt üle kaitseväe struktuuriüksusesse, kus ta tegelikult töötas juba aasta aega.
Kahtlustuse kohaselt esitas Heldna 2022. aasta mais pensioniavalduse sotsiaalkindlustusametile, millega taotles eluaegset väljateenitud aastate pensionit.
Pensioniavalduse aluseks olid dokumendid, mis kajastasid muu hulgas Heldnale näiliselt loodud politseiteenistuse staaži ligi kahe aasta vältel. Ilma selleta ei oleks Heldnal täitunud nõutav 25-aastane politseiametniku staaž ja tal poleks olnud õigust eluaegsele väljateenitud aastate pensionile. Hiljem selgus, et Eerik Heldna skandaalse fiktiivlepinguga seotud viis PPA töötajat.


SENDID MILJONIKS! Kuidas teenis kinnisvarainvestor Ännifriid Põder oma esimese korteriga 5000 eurot?Sendid Miljoniks blogi autor, juuraharidusega Ännifriid Põder (29) tegi kolme aasta eest elus kannapöörde ja otsustas hakata ettevõtjaks. Kuigi täielikku finantsilist ja ajalist vabadust ta veel saavutanud pole, on ta renoveerinud 20 ajahambast puretud korterit, mille müügist teenitud kasum on talle kopsaka kapitali kasvatanud. „Sa pead mingi aeg pingutama ja tegema oma elukvaliteedis korrektuure, et hiljem nautida,“ teab ta omast kogemusest.
Ännifriid kasvas üles ABBA tulihingeliste fännide perekonnas, mistõttu saigi ta endale nime popansambli laulja Anni-Frid Lyngstadi järgi. Kuigi ta tutvustab ennast alati Ännifriidina, tunneb ta inimestega teatud distantsi, kui teda täispika eesnimega kutsutakse.
Änni on noorest east alates olnud väga ambitsioonikas ja teotahet täis – ta õppis viis aastat õigusteadust, töötas õigusnõuniku ja rahapesuspetsialistina ning lõi oma idufirma, mis viis paraku rohkem raha välja, kui sisse tõi. Kolme aasta eest avastas ta enda jaoks hoopiski kinnisvaraäri, kus tegutseb edukalt tänini.
„Ma olen alati teadnud, et ma ei soovi palgatööd teha ja tahaksin olla ajaliselt ja finantsiliselt vaba. Olin enne flippimist (renoveerimist vajava objekti ostmine ja kaasaegsemaks muutmine ning kasumiga maha müümine – toim) ikkagi mugavas elurütmis ja vaatasin, kuhu elu mind kannab, aga siis hakkasin julgeid otsuseid vastu võtma,“ meenutab Änni, kelle esimeseks sammuks oli palgatöölt ära tulemine. Ta tundis, et advokaat peaks olema rahulikuma närvikavaga ja see töö olnuks talle emotsionaalselt liiga kurnav.
Kapital võimaldas osta vaid mikrokorteri põlenud puumajas
Änni alustas flippimisega 2020. aasta kevadel tõusval turul, mistõttu oli tal hea stardipositsioon. Ta seisis aga nagu paljud teisedki silmitsi esimese probleemiga: kuidas koguda vajalik omakapital kinnisvaraärisse sisenemiseks, sest see nõuab teadagi suuremat finantsvõimekust kui teistesse varaklassidesse investeerimine. Õnneks mängis elu Ännile kaardid hästi kätte ja tänu oma haridusele avanes tal võimalus töötada pool aastat Rootsis ühe projekti kallal, mis võimaldas tal koguda 40 000 eurot. Just selle rahaga soetaski ta endale esimese korteri flippimiseks.
Piiratud ressursi tõttu oli Ännil valikus vaid üks pisike korter Tallinnas põlemiskahjustustega puumajas. Korter oli ahiküttega 16-ruutmeetrine ühetoaline, mille majas olid pooled aknad suvaliste laudadega kinni taotud, elanikeks eakad mehed, kellele meeldis pidutseda, maja oli võlgades ning koridoris jooksid kassid. Mitte kõige ihaldusväärsem korter tundus aga Ännile just õige valik, sest ta tahtis kinnisvaraturule siseneda nüüd ja kohe ja midagi kallimat ta endale lubada ei saanud!
Juba palgatööl olles vaatas ta imetlusega kolleege, kes endale kortereid kokku ostsid ning kartis, et ta ei jõua selleni kunagi. Kui elu viis ta aga kokku investoriga, kes tegeles flippimisega, ei saanudki Änni enam peast välja mõtet samuti kinnisvaramaastikul kätt proovida.
Kuna tegu oli pisikese ühetoalise korteriga, kulus värskendusremondile kõigest kuu, kuid palju pikemaks protsessiks osutus müük. Algul üritas Änni korterit ise müüa, kuid otsustas pärast pikka ootamist siiski maakleri kasuks, kes pistis täpselt poole kasumist enda taskusse. „Tänasel päeval räägiksin ma maakleritasu palju julgemalt läbi, aga toona olin veel kogenematu.“
Pärast kuue kuu möödumist sai müügitehing siiski tehtud ja nii teeniski Änni oma esimese korteriga 5000 eurot, mis sai kohe järgneva korteri ostuks edasi investeeritud.
Änni esimene flippimise korter põlenud majas.
(Erakogu)
Sattus peolembese ehitaja otsa
Änni leiab objektidele ehitajad peamiselt tänu soovitustele, Facebooki ehitusgruppidele ja portaalidele, kuhu saab enda töökuulutuse üles panna. Omast kogemusest teab ta rääkida, et kõige paremad ehitajad leiab siiski tutvuste kaudu või tänu soovitustele. „Ilma soovitusteta töömehi palgates tekib natukene „põrsas kotis“ efekt, sest raske on hinnata, milline on ehituskvaliteet või kas uus ehitaja osutub hoopis petiseks, kes ettemaksuga seitsme tuule poole jookseb.“ Oma valusatele õppetundidele tuginedes oskab Änni soovitada, et uutele töötajatele ei ole mõistlik kohe ettemaksu maksta.
„Sain ikka päris mitu korda rahaga petta, sest algselt tundusid need inimesed väga professionaalsed ja usaldusväärsed, aga mingil hetkel selgus, et tegemist oli petistega, kes võtsid küll raha, aga jätsid töö tegemata. Enam ma võhivõõrale raha ei annaks, vaid laseks eelnevalt tal ikka mingi osa tööst ära lõpetada.“
Kuna Ännile ei meeldi konfliktsed olukorrad, peab ta enda töö juures kõige pingelisemaks just ehitajate otsimist ja nendega läbirääkimiste pidamist ning erinevate probleemsete olukordade lahendamist. Seetõttu eelistab ta kindlat tiimi ja koostööpartnereid ning teab soovitada, et kui oled kord juba hea töömehe leidnud, siis tasub teda hoida. Kui praeguseks on Ännil kolm palgalist ehitajat ja mitmeid pikaaegseid koostööpartnereid, siis alustades olid tal igas korteris uued töömehed.
Rääkides veel äpardustest ehitajatega, jutustab Änni loo oma flippimisteekonna algusest, kus ta puutus kokku ehitajaga, kelle puhul ütles sisetunne juba esimesel kohtumisel, et sealt ilmselt head nahka ei tule. Too ehitaja oli turuhinnast tunduvalt odavam, lubas kiiremat tööd kui teised pakkujad ja võttis ka ettemaksu, kuid kaugemale eriti ei jõutudki. Änni sõnul käis ehitaja küll paar korda objektil, kuid tundus, et ega ta ise ka täpselt teadnud, mida ta seal teeb ja lõpuks lõigi käega ning lahkus koos rahaga. Tagantjärele muigab Änni iseenda naiivsuse üle ja tõdeb, et kui kellegi lubadused tunduvad ikka liiga head, et olla tõsi, siis tõenäoliselt need ei olegi tõsi.
Negatiivseid kogemusi on aga veelgi. Suurema šoki põhjustas Ännile ehitaja, kes otsustas renoveeritud korteris korraliku peo maha pidada, nii et see vajas uuesti väikest remonti. „Ta oli mul tegelikult juba pikalt tööl olnud ja probleeme ka varem tekitanud, aga siiani hoidsin teda, sest ta oli elu hammasrataste vahele jäänud ja mul oli temast lihtsalt kahju. Oma tööd ta ju oskas, aga pärast seda pidu pidime ikkagi töösuhte lõpetama.“
Kõige hullemas seisus korter, mille Änni flippimiseks ostis.
(Erakogu)
Raha kaasamine objektiostuks
Änni ei tegutse enam üksinda, tema tiimis on kolm ehitajat, kellega flipitakse korraga kolme korterit. Kuigi selline tempo võib tähendada väiksemat kasumit, tõdeb Änni, et kindla tiimiga on kogu protsess palju valutum. Meeskonna kaasamine on ennast Änni sõnul igati ära tasunud, sest kui esimeste korterite renoveerimine võis aega võtta isegi kuus kuni kaheksa kuud, siis nüüd teevad nad korteri flipi ära pooleteise kuni kahe kuuga ja kogu protsess ostust-müügini võtab aega umbes neli kuud.
Kinnisvarainvestori sõnul on aga hinnad viimaste aastatega totaalselt muutunud – kui alustades oli renoveerimisel ühe ruutmeetri hind umbes 400 eurot, siis nüüd on see juba üle 700 euro. Ka ehitajate tunnihind on väga erinev, mistõttu peab korralikku turu-uuringut tegema ja võimalikult palju erinevaid pakkumisi küsima.
Änni meenutab muheledes, et kuigi tema riskitaluvus on keskmisest kõrgem, siis vahel on võetud otsused isegi tema taluvuspiiri proovile pannud. Näiteks leidis ta ennast mõni aeg tagasi olukorrast, kus kolme päeva pärast oli eelnevalt broneeringusse pandud korteri eest vaja maksta 100 000 eurot, mida tal ei olnud, sest kokkulepped ei pidanud ja diilid ei realiseerunud. „Tegelikult on selliseid olukordi olnud rohkem kui üks. Põhjuseid on mitmeid – näiteks hüppab keegi rahastusega alt ära või on ostja tehingust loobunud. Sellisel puhul olen uue korteri ostuks kasutanud ka laene ja õnneks on mul on paar sõpra, kes on mind alati nõus välja aitama.“
Ta rõhutab, et kinnisvarasse investeerides võiks rahastuse kaasamist kaaluda FFF grupist, ehk „Friends, Family and Fools“, kuhu kuuluvad sõbrad, pere ja sugulased ning üksikinvestorid. FFF rahastused ongi peamine, mida Änni enda teekonnal kasutanud on. „Kui algusaastatel tegin ühiseid flippe koos sõprade ja sugulastega, siis pärast enda kogemusloo jagama hakkamist blogis ja Instagramis, on järjest enam ka võhivõõrad inimesed minu poole pöördunud sooviga hakata ühiselt kortereid flippima ja nendest pöördumistest on päris mitu edukat koostööd juba sündinud.“
Muidugi saab kinnisvara ostuks kasutada ka erinevaid pangalaenu võimalusi. Aastaid tagasi palgatööl olles sai Ännil kodulaen küll võetud, aga kinnisvarasse investeerima hakates otsustas Änni raha kodu müügist vabastada ja teatud perioodi hoopis üürikorteris elada. „Seda müüki võikski esimeseks mugavusflipiks nimetada, sest müügist sai täitsa arvestatav kasum realiseeritud. Sellist otsust on aga mõistlik teha vaid siis, kui äriplaan on paigas ja suudad panna vabanenud raha suuremat kasumit teenima,“ arvab ta.
Änni teab, et äripartnereid ja lisarahastust aitavad leida ka erinevad üritused, nagu investeerimisfestival või vestlusõhtud, sest tõenäoliselt seisavad seal osalevad inimesed samasuguste probleemide ees. „Sealt leiadki endale koostööpartnerid või rikkad sõbrad, kellega koos flippima hakata. Tuleb lihtsalt panna ennast nendesse olukordadesse. Ma ise ei käinud ka varem sellistel konverentsidel, aga sul on vaja enda ümber inspireerivat seltskonda, kelle poole vajadusel pöörduda.
Omast kogemusest tean aga rääkida, et kõige ebamugavamad olukorrad on need, mis aitavad kasvada. Ma ei julgenud varem enda teekonda jagada ja mu suurimaks hirmuks oli avalik esinemine. Nüüd olen ennast täiesti vabatahtlikult pannud situatsiooni, kus ma kirjutan blogi ja korraldan vestlusõhtuid. See, et olen pannud ennast ebamugavatesse olukordadesse, on mind viinud kokku tohutult paljude inspireerivate inimestega ja olen saanud nii palju õppida ja areneda.”
Änni väidab, et on kolme aasta jooksul, mil ta on ettevõtlusega tegelnud, kasvanud nii inimese kui ka juhina ning plaanib enda ettevõtlusega jätkata ka praeguses ebakindlas majanduskeskkonnas. Ta soovib laiendada oma tiimi, et järjest suuremaid projekte ette võtta ja oma ettevõtet kasvatada. Samas üritab ta leida tasakaalu vaba aja ja töö vahel. „Tuleb teha valikuid, et mida ma teen ja mida mitte. Annan endale aru, et võin ju elu ära elada nagu orav rattas, aga lõpuks, mille nimel? Minu eesmärk on ajaline ja rahaline vabadus, aga enne kui ma selle saavutan ja enda eesmärgini jõuan tuleb ka teelolekut nautida,“ on Änni kindlameelne.
Änni kõige viimane korter, mis on praegu ka müügis.
(Erakogu)


Raadiohommikus: kuumast tööturust ja julgeolekustÄripäeva raadio nädala viimases hommikuprogrammis pakume kuulajatele intervjuusid julgeoleku, töötuse, aga ka energeetika ja börsi teemadel.
Töötukassa tööotsijate teenuste osakonna juhataja Anniki Paulus annab ülevaate sellest, kuidas tööjõuturg majanduslangusele vastu on pidanud ja mida lähitulevik toob.
Energiakauplemisfirma Baltic Energy Partners OÜ juhatuse liige Marko Allikson selgitab seisu maagaasi- ja elektribörsidel ja annab soovituse, millist paketti praegu valima peaks.
Kuulamiseks pakume Brüsselis viibiva Äripäeva ajakirjaniku Birjo Musta usutlust europarlamendi saadiku Riho Terrasega, kes räägib Ukraina vastupealetungi ootusest ja Euroopa Liidu jätkuvast toest.
Kaitseministeeriumi kaitsetahte arendamise osakonna juht Helmuth Martin Reisner räägib ettevõtjate toest reservväelastele ja hoiakute muutumisest pärast Venemaa laiaulatuslikku sissetungi Ukrainasse.
Börsiajakirjanik Simo Sepp väisas neljapäeval Tallinna Vee aktsionäride üldkoosolekut, kus haaras tegevjuht Aleksandr Timofejevil nööbist ja uuris vee-ettevõtte dividendipoliitika kohta.
Hommikuprogrammi toovad kuulajateni Janno Riispapp ja Ken Rohelaan.
Saatepäev jätkub kolme saatega:
11.00–12.00 “Äripäev eetris”. Kas kaitsepolitsei lihtsalt kiusab tartlasi või on abilinnapeal ja suurärimehel tõepoolest seadusi rikkuv huvide konflikt? Kas Eesti on lihtsalt väike või tekitavad igasugu seltsisuhted päriselt riigis korruptiivsust? Neile küsimustele vastavad nädalalõpusaates Äripäeva ajakirjanikud.
Toimetust ei jäta külmaks ka inflatsioon, mis Euroopa tuumikus näitab juba selgeid rahunemise märke, kuid siin perifeersemal alal endiselt rallib. Fookuses on veel ehitusturu tervis, sest objektiivsete mõõdikute järgi on sektor üsna kehvas seisus. Ning lõpetuseks rändab pilk ka Ukraina-Vene piirile, üle mille toimub Moskva suunal aina rohkem eri sorti rünnakuid. Stuudios on Marge Ugezene, Janno Riispapp ja saatejuht Indrek Lepik.
13.00–14.00 "Kiired ja vihased". Saatekülalisteks on ekstreemspordi rajatiste disainimise, projekteerimise, ehituse ja remondiga tegeleva esmakordse gaselli Gruuvi Group OÜ omanikud Dmitri Igolkin ja Kristel Larin, kes asutasid ettevõtte 2016. aastal. Rulapargis teismelistena tuttavaks saanud noored lõid ettevõtte eesmärgiga pakkuda teistele noortele vabas õhus ekstreemspordi võimalusi.
Saates tuleb juttu sellest, mis aitas neil saada gasellide edetabelisse. Ettevõte on kuue aastaga ehitanud üle 20 rulapargi, millised on eesmärgid ja kuhu edasi? Mida teevad teistmoodi kui nende konkurendid? Kuidas on olukord täna tänavaspordiga? Saatejuht on Alyona Stadnik.
15.00–16.00 "Terviseuudised". Angioödeem võib tähendada allergiaga kaasnevat turset, kuid võib olla hoopis eraldi haigus, millel pole allergiaga mingit pistmist. Viimast nimetatakse pärilikuks angioödeemiks ja see haigus tähendab, et tursed võivad tekkida pealtnäha ilma mingi põhjuseta. Haigushoo vallandajaks võib olla näiteks pikaajaline surve mõnele kehapiirkonnale. Mis haigustega on tegemist ja kuidas neil vahet teha, räägib Ida-Tallinna Keskhaigla allergoloog-immunoloog Krista Ress. Saadet juhib Violetta Riidas.
Kuulake Äripäeva raadiot Tallinnas ja Harjumaal 92,4 MHz, Tartus 97,7 MHz, Pärnus 91,9 MHz, Haapsalus 96,0 MHz, Saaremaal 101,7 MHz ja Ida-Virumaal 94,6 MHz.
Kuulamislingi ja nädala saatekava leiate siit.


«Ood minu sisemisele jobule»mykoloog avaldab viis lühilugu: «Punkrokk», «Ülemus», «Klassijuhataja», «Sõda» ja «Sonimüts».PUNKROKK
Käisin jalutamas, nagu ma peaaegu iga päev teen, eelkõige, et mõte püsiks värske. Ei ole kohutavamat nähtust kui inimene, kelle sisemine leek on kustunud, aga keda ennast see enam ei häiri, kuna ta on sellega leppinud. Tegin päris pika ringi või, noh, mis see viis kiltsa ikka nii pikk on.
Vahepeal on seal üks paks metsatukk ühes kohas, ja täpselt seal tuli mulle vastu üks  koera jalutav paarike. Sammusid mulle vaikides vastu – eemalt juba nägin –, tahtsin neid viisakalt teretada, aga täpselt kümme meetrit enne minuga kohtumist hakkasid nad omavahel vadistama, tehes näo, et nad on nii jutuhoos, et ei märganud mind.
Ma ei tea... Mulle tundub kuidagi nagu ainuvõimalik, et kui metsas teist inimest näed, siis ütled talle tere. See on kuidagi nagu peaaegu inimeseks olemise kaaluga küsimus – noh, et oma liigikaaslase ikka tunned ära. Aga millegipärast on see mõnedele raske; ilmselt mõtlevad: «Aga mida ta must mõtleb? Äkki hakkab ta mõtlema, et äkki olen ma mingi imelik, et ma siin metsas niimoodi olen. Äkki mul ei ole talle öelda midagi ja tekib piinlik vaikus. Äkki teen plassi endale; ah, olen parem vait ja teen näo, et ma olen oma asjadega nii hõivatud, et pole aega talle tähelepanu pöörata.»
Kõndisime vaikides üksteisest mööda, nemad kramplikult mu pilku vältides. Kõndisin mõtlikult sadakond meetrit edasi, aeglustasin siis miskipärast aga sammu, kuni jäin päris seisma. Mõtlesin hetke, pöörasin siis ringi ja jooksin neile uuesti järele. Sain nad minutiga kätte, silmitsesin nende jahmunud pilke, aga panin siis neile, ise jooksust kergelt hingeldades, käed õlgadele, ise nende vahele seisma jäädes nagu parimad sõbrad baarileti ääres pärast kaheksandat õlli.
«Kuulge, ma tahtsin teile öelda ühte asja. Kuulake punkrokki. See võib ühel heal päeval päästa teie elu – läbi selle, et õpetab teile kolme asja: 1) suhtumist, et otsi alati tõde ja ära karda seda leida; 2) ära ole munn, vaid ole kaastundlik teiste inimeste suhtes; ja, 3) mitte midagi ei tasu võtta liiga tõsiselt, eelkõige iseennast. Kuulge, aga, davaika siis, meeleolukaid pühi ja tujuküllast aastavahetust, olge mõnnad, tšau, pakaa!»
Esimesed kaks on tegelikult kümnest käsust. Eks enamik meist saab õigsusest ühtemoodi aru, kuigi paljud seda päris elus ei järgi. Aga kolmas on jumalasõna vastu, kuna signaliseerib tegelikult allumatust. See tähendab muidugi käsku mitte võtta tõsiselt autoriteeti, ja autoriteedis kahtlemine on surmapatt iga moraalivalvuri silmis. Aga nad nagu ei adu, et nad ei ole enam autoriteedid paljude inimeste jaoks, kelle vaade on avaram. Areng on mõnede inimeste jaoks negatiivse alatooniga sõna, nii üllatav kui see ka ei tundu. On inimesi, kellel on minu jaoks arusaamatult raske tunnistada, et inimeste veendumused ajas muutuvad, ja reeglina õiges suunas. Eks nende usklikega olegi alati see asi, et meil on nendega küll ühine tõde, aga mingitel arusaamatutel asjaoludel on nad valinud kõige pikema tee selleni jõudmiseks. No misiganes.
Ühesõnaga, paarike jäi jahmunud olekus minust sinna seisma. Kõndisin kiirelt eemale, siis aga tegin millegipärast – ilmselt suurest elevusest, et olin jälle omast arust universumile tagasi peegeldanud seda, mida ta mulle öelda tahtis – paar õhupoksi-liigutust ja üritasin ka terava low-kick'iga tabada tee ääres seisvat lumekamakat, aga kuna tee oli kaetud rämeda kiilasjääga, siis libisesin, kaotasin tasakaalu ja kukkusin perseli. Olukorra koomilisus mind miskipärast eriti ei häirinud; jätkasin neljakäpukil teed, kuni kadusin paarikese pilkude eest kurvi taha.
«Jess,» ütlesin, ajasin ennast püsti, kloppisin põlved lumest puhtaks ja sammusin reipalt kodu poole, huulil lõbus vileviis.
ÜLEMUS
Olin vahepeal ülemus. Oma arust küllaltki asjatundlik ja, mis eriti oluline, hea juht. Teadsin, et see tähendab inimeste murede ärakuulamist. Alateadlikult oli inimeste murede ärakuulamine mulle tegelikult ebameeldiv tegevus. Kuna olen empaatiline ja töötajate heaolu on mulle olulisim kõigest, olin valmis igasuguse probleemi korral kohe järgi andma ja seda muidugi kasutati jõhkralt ära. Panin selle pehmete väärtuste paratamatu võidukäigu arvele. Sisimas arvasin, et see, et paljud alluvad naisterahvad mu naljade peale esireas demonstratiivselt kõva häälega naersid ja kekutavalt käitusid, tulenes sellest, et ma neile mehena meeldisin (seejuures muidugi rängalt eksides ja oma sarmi jõhkralt üle hinnates). Nad tegid seda puhtalt omakasust, karjääri huvides. Olin kaunis edev ja selle ilmselge asjaolu tunnistamine käis mulle vahel üle jõu.
Meil kontoris oli muidu lahe vaib; inimesed tundsid ennast hästi. Kandsin hoolt, et ka kõik koristajad mind sinataksid ja eesnime pidi kutsusid. Pidasin oluliseks vahetut suhtlust ja kammi-, mitte püramiidikujulist organisatsioonistruktuuri; rõhutasin selle tähtsust, et otsused oleksid läbipaistvad ja probleemid lahutataks isikutest. Lootsin nii klatšimist kui ka silotorni-kultuuri tekkimist vältida. Rääkisin kõigile kogu aeg, et minu uks on kõigile kogu aeg avatud ja julgustasin neid suvalisel ajal sisse astuma, kui mingi probleem on. Ükskord üks sekretär astuski ilma koputamata sisse. Vahtisin porri just; ta vabandas ja lahkus kiirelt. Pärast seda tõstsin laua ringi nii, et ekraan jäi näoga seina poole. Poln'd hullu midagi, kuigi pärast pidin tükk aega lõõpimist taluma, aga see-eest ei astunud keegi ka enam kunagi koputamata sisse. Meil ei olnud nagu seriaalis «Pank», kus peategelane kogu aeg uppuva tursa näoga kaugusse vahtis; meil oli ikka vaba ja noortepärane atmosfäär kontoris. Inimesed peavad nautima tööl olemist, mitte ennast vastumeelselt tööle vedama, uskusin teadvat.
Reedeti vahest avasime juba lõuna kõrvale õlled ja panime kärsad õrnalt likku. Nooremad kolleegid tegid vahest veel kuni keskööni kontoris sooja enne klubisse minekut. Vahel liitusin nendega – ma mõtlen, napsutamiseks tööl, kuna klubis ma ei käi, pean sealviibivaid inimesi liiga pealiskaudseteks ja igavateks.
Ükskord jäin täis peaga peldikus potil istudes magama. Kui ärkasin, olid kõik juba ära läinud ja tuled kustus. Koperdasin mingite tühjade pudelite virna otsa ja signa läks tööle. Õnneks nad helistasid turvafirmast enne ekipaaži teelesaatmist; ma valetasin, et tulin lihtsalt korra tagasi ofississe, kuna unustasin koduvõtmed maha.
Meil ikka pidu käis kogu aeg. Peldikus nussimist, narko tegemist tööl ja muud sellist ma siiski ei tolereerinud; olin ikkagi professionaalne juht ju. Teadsin, et selline asi mõjub halvasti organisatsiooni sisekliimale ja tõsiseltvõetavusele. Mul eluasemelaenud ja värgid peal; oma heaolu nimel ma tegelikult kompromisse ei tee, kuigi vahest üritan jätta muljet, et see on teisejärguline.
Ühel nädalal oli meil pearaamatu juubel. Olin mõõdukalt täis juba. Pearaamat on meil kuldne inimene; olen absoluutselt veendunud, et ta pole elu sees kordagi valetanud. Austan teda sügavalt ja vahel natuke ka kardan; pealegi armastab ta napsu võtta, mis on meeldiva inimese peamine tunnus.
Pidasin piduliste ees taburetil seistes humoorikat, ent samas südamlikku kõnet juubilari töö- ja (kohati vist kergelt liiga familiaarseks muutudes) ka elusaavutustest, pooltäis veiniklaas ühes käes, lips lõdvaks lastud ja särk kergelt ripakil vöö vahelt välja tolknemas. Joviaalses meeleolus nooremad meeskolleegid hüüdsid kõne vahele toetavaid remarke, ise oma naljade peale häälekalt hirnudes. Ühes nurgas istus see kõige coolim tüüp – imetlesin teda salaja, kuigi ta oli täiesti kasutu mingites asjades – kitarr käes, ja pännis aeg-ajalt midagi. Mõned sekretäritibid vahtisid mulle armunud näoga otsa.
«...aga arvaku need virilad poliitikud, mida iganes, meie biidime turgu
IGA.
JUMALA.
PÄEV!»
Rõhutasin neid sõnu iroonilise porgandihäälega, ise kergelt ettepoole kummardudes, samal ajal muutes kõne dünaamikat ja rütmi (eks ikka endal keel muidugi sügavalt põses, sest iga irooniku taga peitub ju tegelikult läbikukkunud romantik), ei teagi, kas püüdes tegelikult kedagi matkida või, vastupidi, hoopis siirast muljet jätta. Jätkasin siis aga miskipärast kergelt kurjaks muutudes:
«...nemad aga ei suuda oma riigieelarvelisel töökohal peale perse laiaksistumise ja sooja õhu väljutamise midagi teha....»
Saades aga kohe aru sellise pursatuse sobimatusest antud konteksti, kukkusin sarkastilise häälega mikrofoni kõkutama: «HA-HA-HA!
Sellel hetkel ilmus ukseavasse suures plaanis mu raevust punetava näoga abikaasa, murdunud kontsaga king näpus ja huulepulk kergelt laiali, ise kriiskaval häälel röökimas: «Putsi, kesse lits on, keda sa siin panemas käid?! Näita mulle teda! Mille jaoks sul neid kondoome vaja oli, mille ma su rahakotist leidsin, ah? Oma arust pead siin mingit kõnet neile pededele vä? mine vittu, tuled praegu kohe välja ja räägime asjad selgeks.»
Ma vakatasin. Ronisin ebaledes toolilt maha ja – meenutades natuke tössivajunud õhupalli, millest õhk välja on puhisenud –, ütlesin mitte eriti veenval toonil: «Kallis, need on ju mu sõbra kondoomid. Ta palus hoida enda käes, kuni ta naisega lõunal on.»
Noh, ega sest tol korral enam suuremat pidu ei saanud. Naine ei rääkinud muga pärast kolm nädalat.
KLASSIJUHATAJA
Alg- ja põhikoolis oli mu klassijuhatajaks õpetaja Purju. Purju oli selline keskealine mutt, kes ise ennast daamiks pidas, nagu ikka. Ma millegipärast ei meeldinud talle – ilmselt, kuna mul on vene kõlaga perekonnanimi (nagu see üldse loeks, või et ma selles kuidagi süüdi peaks olema), ja esimeses klassis me ühel vahetunnil mängisime klassivennaga kulli, ja põgenedes tormasin kiiret petekat tehes kogemata Purjule täpselt tema pekise vatsa otsa. Ta võttis mul kõrvadest kinni ja püüdis üles tõsta, aga kuna ei jaksanud, siis lihtsalt hõõrus mu kõrvu, nii, et need veel pärast tükk aega punetasid. Lõpuks laskis mu lahti, virutas mulle mitu kõrvakiilu lahtise käega ja röökis: «Mida sa tormled siin, kasvatamatu jõmpsikas, abordijäänuk?! Su vanemad on kindlasti mingid rikkurid, kes oma lapsega üldse tegeleda ei viitsi, eelistades salongielu, ja nüüd on vabakasvatuse vili käes!»
Tal olid sellised vastikud viltu kasvanud pruunikad hambad, mida nägin aastate jooksul mitu korda oma silme ees välkumas. Tegelikult ta muidugi lihtsalt nägi mu silmadest, et ma tema naeruväärsele diktaadile kunagi alluda ei kavatse, ja maksis oma jõetul moel kätte.
Teises klassis hakkas ta mind pärast tunde jätma. Lihtsalt ütles, et sul on kirjand mitterahuldav, pead jääma pärast tunde kordama. Alguses kodus valetasin, et meil on pikem klassitöö, aga siis ühel päeval tuli ema mulle varem järele ja leidis mu klassiruumist üksi. Mu vanemad algatasid Purju vallandamise kampaania feissbookis, aga see ei jõudnud kuhugi, kuna õpetajaid meil ju pole. Paljud, kes soovivad selleks saada, loobuvad pärast paari aastat proovimist, kui kogevad koolides endiselt kõige üle hõljuvat Purju-mentaliteeti.
Pärast seda jättis ta mu pikaks ajaks rahule.
Mingis tunnis, vist kuuendas klassis, rääkis ta meile, et Eesti värv on sinine, ja käskis kõik eesti keele ja kirjanduse õpikud ja vihikud, samuti eestikeelse kohustusliku kirjanduse raamatud sinistesse kaantesse toppida. Ma olin millegipärast roosa pannud ja «Pál-tänava poiste» asemel olin sinna kogemata surunud «Tõe ja õiguse» viienda osa. Karistuseks pidin kogu klassi ees alguses deklameerima luuletust «Meil aiaäärne tänavas» ja siis sama teost lauldes esitama – selle Tajo Kadajase rahvuslik-pateetilises seades fonogrammi taustal.
Mul on sellest kogemusest siiani räige esinemishirm. Ükskord pidin ettekande ajal lihtsalt vait jääma paariks minutiks, kuna hapnik sai otsa, ja hingeldasin seal siis. Üks kaastundlikum sekretär tõi salvrätte ja klaasi vett; pärast oli särk läbimärg. See on ka põhjus, miks mulle anekdoote ei meeldi rääkida – kõik ootavad nagu mingit puänti, ise joviaalses naermaprahvatamis-ootuses, aga kuna kogu intriig on minu jaoks tegelikult reeglina mage, siis ma muidugi esitan ka puändi alati ebaveenvalt, ja keegi ei naera. Seetõttu ma ei räägigi kunagi anekdoote vähem kui minimaalselt keskmiselt täis olles ja sellega kaasnevat võltsenesekindlust ära kasutades, aga ega siis ka tihti tegelikult eriti naljakalt välja ei kuku.
Koolipõlve juurde naasetes: muidugi viis Purju mind ka mitu korda aastas direktori juurde. Direktor oli äärmiselt hea inimene, aga täielik pelmeen. Kõik, mis ta tegi, oli, et ta ütles tavaliselt, et «Aitäh, õpetaja Purju, et te probleemist teatasite. Ma räägin ise õpilasega.» Ja pärast Purju lahkumist ütles ta mulle lihtsalt midagi sellist, et proovi teha, mis Purju ütleb; pole mingit mõtet vaielda, isegi kui see nõme tundub – mõned õpetaja Purju asjad ongi nõmedad, aga nendega tuleb leppida, midagi pole teha, nii on; tal on toetajaid kõrgemal pool. Noogutasin talle tavaliselt kaastundlikult, nii nagu ma tookord varateismelisena oskasin ja aru sain, ja pääsesin tavaliselt käpelt minema.
Millalgi seitsmenda klassi lõpus toimus meil klassiõhtu ja selle käigus oli keegi peldikus mingid klaaspudelid puruks löönud, nii et terve peldikupõrand oli klaasikilde täis. Purju pidi peaaegu südari saama; kutsus vanemad kooli, millegipärast ka minu omad, kuigi mul puudus juhtumiga igasugune seos. Ei viitsinud seda mõttetut iba jälgida ja näitasin salaja pinginaabrile paari Rootsi brutal death metali plaati, mille olin Ostast ostnud. Muidugi jäin Purjule vahele; ta kutsus mu klassi ette ja häbistas mind kõikide klassikaaslaste ja vanemate ees sõnadega: «Kas sellist eestlast te tahtsitegi oma pojast kasvatada?» – ise vist arvates, et lõi nüüd trumpkaardi lauda.
Alates kaheksandast klassist tuli meile uus klassijuhataja. Purjuga meil enam tunde ei olnud ja nägin teda ainult vahetundidel. Ühel hetkel hakkasin teda meelega kiusama. Istusin aknalaual ja keeldusin sealt maha tulemast, tsiteerides põhiseadust, ja Purju, nähes, et ta midagi teha ei saa ja jõud ka must enam üle ei käi (ja tegelikult oma kaotustest juba vältimatult aru saades), lihtsalt seisis seal ja püüdis mind, nüüd juba sundleebununa, pigem veenda kui käskida. Vahel hakkas mul tast isegi natuke kahju, aga mingist perverssest kättemaksumõnust – tagantjärele on mul selle pärast tegelikult natuke piinlik, aga olin ju hormoonidemöllus teismeline –, kiusasin teda ikka edasi.
Lõpukella jaoks ostsin kimbu roose. Kavatsesin need anda oma lemmikõpetajale, kes meile kunstiõpetust andis ja oli musse kergelt armunud, aga kuna sellised suhted on sobimatud, piirdus asi muidugi vaid kerge temapoolse flirdiga. Ent kui ma seal nende roosidega inimeste vahel võnkusin, nägin ühel hetkel Purjut. Ta seisis seal kuidagi löödud olekuga, teistest natuke eraldi; enamikul olid pihud lilli täis, temal mitte miskit.
Millegipärast mõtlesin, et ah, fuck it, oli, mis oli, elus tuleb osata edasi minna ja andestada. Andsin siis talle oma kimbu üle ja ütlesin, et kahtlematult on tema mulle üks kõige rohkem eluõppetunde jaganud õpetajatest. Soovisin talle kõike paremat ja ütlesin, et olen päritolult osaliselt ingeri juurtega.
Direktor seisis kohe seal kõrval, ajas kellegagi juttu, aga kikitas kõrvu, kui ma Purjuga suhtlesin. Pärast, kui hümni laulsime, seisis ta juhuslikult minu taga. Ta ei öelnud, nagu ikka, midagi, aga ühel hetkel pani käe mu õlale ja pigitas seda tugevalt ja pikalt.
Aktus sai läbi ja läksime lõuates ja lõõpides välja, endal ilmselgelt plaan ennast õhtul täis kammida ja klassiõdedele kätt püksi ajada. Ühel hetkel avastasin, et olin jätnud oma tekli üles aulasse aknalauale ja tormasin seda ära tooma.
Aula oli vaike ja tühi. Ainult ühes nurgas istus õpetaja Purju ja nuuksus oma lillekimbu kohal.
Pärast mõtlesin, et ükski inimestest ei vääri tegelikult iseendas pettumise kohutavalt kurva tunde kogemist. Samas see, kui mõni inimene sind teinekord närvi ajab millegipärast, on sulle tegelikult suures plaanis ainult hea. Nimelt õpib inimene kõige rohkem selliselt teiselt inimeselt, kes on tema jaoks irriteeriv. See paneb sind sügavamalt tunnetama põhjuseid, miks ühe või teise inimese olemus sinu jaoks talumatu on, ja see omakorda viib sind enda paremini tundmiseni. Teadupärast peegeldad sa teises inimeses midagi vihates tegelikult seda, mida sa salamisi vihkad enda juures. Niikaua, kuni sa endale oma käitumismustri põhjuseid ei tunnista, jääd sa alateadlikult käituma nii, nagu sa arvad, et sinult oodatakse.
Loodan, et ka õpetaja Purju oli tegelikult järgmine päev natuke parem inimene kui tol päeval, kui see kõik juhtus.
SÕDA
Vaatasin öövaatlusseadmega binoklist vatnikute positsiooni ja nägin paari suvalist ärajoonud näoga kuli. Vatnikud asjatasid midagi oma putka ümber; keegi tüsedam jorss selgitas midagi käredal häälel noorjunkrutele. Nood seisid natuke hirmunud olekuga ja kergelt kängunud kehaasendis oma pooljumala ees; nende silmades peegeldus soov kaduda sellest kohast mingil imeväel ja saada tagasi olukorda, kus väljaõppelaagris joodi enast mällu ja röögiti kamraadidega täis peaga, kuidas me lähme Ukrainasse naisi nussima ja hohollidele lõuga sõitma, ja siis pärast peldikus pihkupeksmist oma kotile vajuti. Samas hoidis lapsepõlvest peale ajju pekstud kohustus olla mees ja mitte kodumaad alt vedada – ja eelkõige hirm põlualuseks sattuda – neid kuidagi püsti.
«RÜNNAK!» Haarasin relva ja tormasin peale. Jooksin ümber maja nurga. Seal seisid kaks noort vatnikut, mõlemad umbes 20-aastased, kiivrid kergelt viltu peas, mõlemad mõõdukalt juua täis. Mõlemal tüübil olid käed üleval, silmad hirmu täis (ühel olid ka püksid kubeme kohalt niisked), ja nad röökisid «Annan alla, annan alla, ära tulista!» Astusin ühe sõdalase juurde ja äsasin talle täiest jõust jalaga munadesse. Inimene kukkus kokku, tõmbus looteasendisse ja hakkas oigama. Võtsin noa ja lõin selle talle südamesse. Teine soldat seisis, klaasistunud pilgul toimuvat jälgides ja jalgade värisedes kaks meetrit eemal, korrutades kogu aeg: «Mees, mis ma sulle halba olen teinud? Suurest šokist elavnedes üritas ta siiski kuidagi olukorraga samastuda ja suutis virilalt lisada: «Palun, mind just saadeti siia. Keegi ei küsinud, öeldi, et lähete õppustele... Sa Kinod oled kuulnud, mees, seda lugu tead, «Zvezda po imeni solntse»? Päris kõva mu arust; tavai, ole nüüd normaalne mees, teeme ühe napsu ja räägime; viina tahad?» Haarasin tal kõrist, tüüp ainult inises. Võtsin teise käega tal kuklajuustest kinni ja virutasin pea kõigest jõust vastu kiviseina. Toimus lõtvumine. Tagusin seda lõtvunud keha otsas olevat pead kümneid kordi vastu seina, ise röökides «Millllllllllleeeeeeeks!?» Mu käed oli küünarnukkideni ajutükke ja pealuukilde täis, ja läks vaj nelja relvavenda, et mind sealt eemale tirida. Üks mees, kes mind oma põlvega mu rinnale rutjudes kinni hoidis, kummardus ja sosistas mulle kõrva: «Tsss, kõik saab korda, mees, kõik saab korda.»
*
Istusin karistusaluste pingis. Kõrval passisid tuimade nägudega vangivalvurid. Üks oli paks ja unistas ilmselt sellest hamburgerist, mis kaks tundi hiljem tema seedekulglas lagunemist alustas. Teine oli nooruk, ilmselt ülikooli kõrvalt taskuraha kogumas. Istus suurema osa ajast telefonis, toksis, chattis ja kõkutas mingite sõnumite peale.
Sisse astus kohtunik, seisatas oma tooli kõrval ja teatas: «Reamees mykoloogi sõjakuritegude asjus palun tunnistusi andma pataljoniülem Vassiljevi.» Pataljoniülem astus tunnistajapinki, kohendas mundrit, ajas selja sirgu, surus selle vastiku lapiku paraadmütsi, mida ma olen alati vihanud, kuna see minu arvates kuidagi sümboliseerib seda, kuidas võim sulle pähe istub (ilmselt inspireerituna kohtumistest nõukogude miilitsaga varajases nooruses) nokast pähe, köhatas hääle puhtaks ja ütles:
«1944. aasta juunis toimus Prantsusmaal Normandias, Ardenne'i kloostris sündmus, mida maailm tunneb täna Ardenne'i kloostri massimõrva nime all. Kogenud Waffen-SS-i 12. tankidiviis manööverdas Põhja-Prantsusmaa põldude ja metsatukkade vahel Kanada 27. rügemendi üksuse lihtsalt üle ja püüdis kotti. Kuna sakslased olid taganemas ja kõigega oli kitsas käes, tähendanuks sõjavangide võtmine automaatselt võitlejate toiduratsioonide vähendamist. Lahendusena otsustas Kurt Meyer, hiljem sõjaroimas süüdi mõistetud, fanaatiline ja Hitlerile lõpuni lojaalseks jäänud diviisiülem, Kanada sõjavangid hukata. Hukkamise viisid läbi Hitlerjugendi junkrud kondiproovina meheks saamise pikal ja raskel teel.
Milleni ma tahan jõuda, lugupeetud kohus, on see, et Kanada 27. rügement muutus pärast mainitud intsidenti liitlaste kõige kardetumaks üksuseks, kellega võitlemist kõik saksa üksused püüdsid vältida nagu tuld. Nimelt kehtis pärast massimõrva toimumist selles rügemendis kirjutamata reegel, et alla ei anta. Armu ei paluta mitte kunagi – aga ka ei anta seda kunagi, võideldakse viimase meheni, jättes viimase kuuli endale. Keegi ei taha võidelda üksusega, mis on leppinud surmaga ega otsi sellest alateadlikult pääsu.
See on üks põhjus, miks meie armees jälgitakse rangelt sõjavangide määrustepärase kohtlemise printsiipe. Me kohtleme sõjavange inimlikult, jättes vastastele alati allaandmiseks taganemistee. See on sõjaliselt äärmiselt põhjendatud põhimõte; vangide humaanne kohtlemine on meile kasulik; see muudab vaenlase nõrgemaks ja säästab ka meie sõdurite elusid.
Teiseks, ja mitte vähem tähtsaks põhjuseks tuleb pidada seda, et meie riik on ühinenud Genfi konventsiooniga, mis sätestab siduvad kohustused sõjavangide kohtlemisele. Me täidame endale võetud kohustusi; see on meie kui ohvitserkonna jaoks auasi. Kurt Meyerile esitasid mitu Saksa armee ohvitseri pärasr juhtunut duellikutse. Küsimus on selles, kas meid riigina saab usaldada või mitte; kolmandat võimalust ei ole. Seetõttu oleme me oma vaenlasest moraalselt üle, ja ka see on lahingutegevuses tihti määrava tähtsusega.»
Pataljoniülem tegi jälle pausi ja vaatas maha.
«Austatud kohus, lubage mul teile ette lugeda lõik aruandest, mis koostati ühe vabastatud asulast leitud mõrvatud tsiviilisiku lahkamisel.
«13–15 aastase naissoost ohvri kehapind on 80% ulatuses söestunud. Tema silmad on välja torgatud ja tupest ning pärakust leiti üle kümne rebendi. Ohver on enne surma kaotanud vähemalt kaks liitrit verd. Ohvrit on enne bensiiniga üle kallamist ja süütamist näkku tulistatud, aga surma põhjuseks ei ole mitte kuulihaav, vaid kuumašokist tingitud südameseiskumine.»
Ohvri omased on andud loa avalikustada tundlikke isikuandmeid,» lisas Pataljoniülem.
Veel üks paus.
«Austatud kohus, enne otsuse langetamist tahaksin teilt küsida, mida oleks teie reamehe olukorras olles teinud, kui eelkirjeldatud ohver oleks olnud teie lähedane. Palun, mõelge selle peale otsust tehes.»
Pataljoniülem pidas veel ühe pika pausi, kohendas siis mundrit, ajas selja sirgu ja ütles:
«Väga austatud kohtukolleegium! Palun teil reamees õigeks mõista. Ta täitis vaid käsku. Käsu sõjavangid hukata andsin mina.»
Üle kohtusaali laotus surmvaikus, mida katkestas vaid kohtuniku selja taga seinal rippuva kella raske tiksumine. Iga tiks lõhestas vaikust nagu kõuekõmin. Enamik ruumisviibijaist põrnitses tühjal pilgul kaugusse; paar inimest publikust olid pea põlvedele asetanud ja vappusid.
*
Astusin kohtusaalist välja, võtsin lähimast putkast kuuspaki, istusin bussi peale ja sõitsin surnuaiale. Läksin oma ingli hauale ja avasin õlle. Hommik leidis mu sealt kössitõmbununa magamas.
SONIMÜTS
Panin mantli selga ja astusin tänavale. Puhus külm tuul. Vastamaja bordelli ees istuvad vene vanamutid tänitasid möödakõndivate ukraina ehitajate kallal; kõrvalasuva eliitlasteaia esine kõnnitee oli limusiine täis; edasi-tagasi sebisid linnasüsteemis töötavad asjapulgad, oma tõulapsed käekõrval. Laste pilgud olid siirad ja noorusentusiasmist pungil; arusaamiseni, et nad on vaid oma vanemate pensionisambad, jäi veel kümmekond aastat.
Võtsin lonksu õlut ja karjusin eemal hoovis seisvale inimgrupile: «Noh, sitapead! Kellelt  te suhu võtma pidite, et lasteaiakohta saada?» Lapsevanemad tegin näo, et ei kuulnud; mõni pööras pilgu häbelikult maha. Omast arust hea killu üle rahulolevana loivasin edasi. Mingi tõbras oli oma hiiglasliku maasturi parkinud täpselt keset kõnniteed. Äsasin tahavaatepeeglile küünarnukiga korraliku obaduse, nii et selles mingi jublakas raksatades purunes, ja panin näritud nätsu lukuauku, ise mõeldes: «Türastand pekinägu kindlasti istus täna terve päeva oma perset laiaks. Läheb õhtul koju, vaatab Margna ja Jõekalda showd ja naerab endal munad märjaks, pärast postitab feissaris, et talle meeldis näosaates kõige rohkem see ballaad, mis toovat külmavärinad seljale. Vittu, inimesed on jalaga põhjalikult perssetagumise ära teeninud juba ainuüksi selle eest, et kasutavad sellist värdsõna nagu «näosaade.» Keskpärasuse okseleajav võidukäik, anaalsed zombistunud väikekodanlased, keda huvitab ainult see, et naabrid neid edukaks peaks; ise töö juures bossi sünnipäeva tähistamisel naerab kindlasti, pekine vats rappumas, kõige kõvema häälega ülemuse naljade peale, endal hambavahed öökimiseni sisse vohmitud (kuna tasuta saab ju) küpsiste puru täis; klatšib selja taga töökaaslasi ja punub intriige lootuses ametikõrgendust saada; reedeti käib omasuguste jõmmidega maakõrtsis, kuulab seal Shanonit ja räägib pärast naisele, kuidas ta täiega rokkis; muutub pärast kuuendat õlut kergelt rassistlikuks, hakkab tõestama, et «neeger» on eesti keeles neutraalse kõlaga sõna, ise samal ajal valitsust halvastivarjatud misogüüniaga siunates! Tavaline orjahing, kes on aupaklik ja lipitsev endast kõrgemalseisjate suhtes ning alandav ja jõhker nende vastu, keda endast madalamal seisvaks peab.»
Hakkasin viimast mõtet maakate läbust vaimusilmas edasi arendama. Tundsin ennast moraalse majakana õnnetute orjahingede keskel. See mõte tegi mulle millegipärast tohutut nalja, nii et kukkusin kõõksudes hirnuma, kaotasin aga seetõttu tasakaalu ja astusin koerapasa sisse. Vandudes tõmbasin suurema sita kõrval parkinud auto kojamehega maha, hõõrusin ketsitalla rohu sisse enam-vähem puhtaks ja lonkisin endaga rahulolevalt linna poole edasi, magushapult lehkav koerasitahõngu-pilv järel hõljumas.
Raekoja platsile jõudes selgus, et käib mingi miiting. Kaabudega vanamehed ja suurte habemetega usumehed rääkisid pateetilisel häälel midagi sellest, et isamaa on ohus ja et nad ei taandu, nad ei alistu ja nad ei karda. Pressisin ennast läbi rahvamassi, aga astusin kogemata triibulises maikas ja sonimütsis jorsile varbale.
«Ai, türa, pime oled vä!?» sai Sonimüts pahaseks. «Mida sa tallud oma sitaste saabastega siin teiste varvastel, tont? Tõmba kiirelt nahhui, muidu saad munapiiksu!» Sonimüts oli selgelt ärritatud; ta pressis ennast minu vastu, nii et nägin tema kollakaid puseriti hambaid oma näost 20 sentimeetri kaugusel välkumas. Suust voogas odava viina ja pesemata hammaste odööri.
«Ega ma meelega siis,» püüdsin vabandada. «Kogemata, juhtub ikka, aga oleksin ma teadnud, et sinusuguse närvihaige lumpenprole peale satun, oleksin kindlasti enne sulle jala peale astumist koerasita sees trampinud.»
Sonimüts tõstis aeglaselt pilgu. Ainus, mis tema näos liikus, olid ninasõõrmed, mis laperdasid kokkusurutud hammaste kohal millegipärast edasi-tagasi nagu lõõtsad ääsi kohal. Sonimütsi suust hakkas kostma mingit kummalist ininat – umbes sellist, nagu  teevad armuvalus kassid. Ta astus mulle uuesti külje alla, jäi äkki vait ja sisistas siis oma puseriti hammaste vahelt läppunud alkoaurude sümfoonia saatel: «Hui sa seda mulle näkku julgeksid öelda, vana peer, kui oleksime kahekesi. Tule homme kell 12 Ülemiste parklasse, must Audi A6, supakatest tuleb tümmi, davai, vaatame kui kõva vend oled, aja oma habe ara, haisev sitt, ja kao trenni, mauk! Löön sul, paksul,  maksa nii sodiks, et terve hommikueine tuleb suust valja; tambin su, sita, laiaks iga kell! Mõttetu kuserott julges siin politsei silma all targutama tulla!» Uuesti lava poole kõnet kuulama pöördudes lisas ta veel üle õla: «Putsi, igasuguseid pederaste töllerdab siin ringi!»
Mõtlesin, kas peaks veel midagi ütlema, aga Sonimüts oli juba seljaga mu poole ja tundus imelik ta kuklasse midagi karjuda. Proovisin suruda kogu oma põlguse ühte tabavasse fraasi, mis võtaks elegantselt kokku minu moraalse üleoleku. Kokutasin seal natuke aega, aga suutsin pika pingutuse peale endast välja pressida vaid ühe sõna:
«SOLK!»
Sonimüts ei reageerinud kuidagi. Saanudaru, et mu vastulöök lõppes eepilise fiaskoga, sättisin minekule. Trügisin rahvamassi vahelt läbi, kõndisin läbi vanalinna ja astusin Burger Boxi kindla plaaniga korralikud kännid teha.
Box oli hämar ja inimesi täis. Tõmbasin käpelt kaks shoti tekiilat ja kolm Saku Heledat sisse ja tahtsin leti juures seisvatele tšikkidele iba ajama minna, aga ei julgenud. Olen kainena vaikne ja häbelik ja pean naistega rääkimiseks üle keskmise täis olema. Mu süvenev alkoholism on tingitud ainut ja puhtalt asjaolust, et mulle naised väga meeldivad. Otsustasin, et hädavajalik on veel üks drink teha ja tõusin püsti, et seada sammud leti poole, kui äkki terrassilt mussi kostma hakkas. Hiilisin lähemale ja nägin et mingi lõõtsa ja ukulelega duo lõpetas just pillide häälestamise ja alustas «Ukuaru valssi».
Mind haaras järsku mingi kummaline kirgastus. Valsiviisi hüpnootilised rütmirepetitsioonid masseerisid mu aju fusiformse oimusagara käävjaid tunnetuskeskuseid, samal ajal kui meloodiapöörded pivoteerisid oma pööraste arpadžodega teadvust punktini, kus jumalikult sädelevat tähetolmu evaporeerivad tiibharmooniad sulasid maailmakõiksusega ühte nagu šamanistlik loits. Mulle hakkas äkki tunduma, et see lugu seob mineviku ja tuleviku, inimkonna kollektiivse mõistuse ja südametunnistuse viisil, mis avab täiesti uue peatüki religiooniuuringutes. Olin kindel, et olen lõpuks leidnud võtme universumi müsteeriumide mõistmiseks, tegelikult otsetee ühenduseks Loojaga. Tõstsin automaatselt käed pea kohale, ajasin pea kuklasse ja sulgesin silmad. Nägin kaleidoskoopilist tsunaamit maatriksi pärisolekust, kõige ees peaingel Miikael kutsuvalt minu poole viipamas. Astusin sammu lähemale, võtsin talt kaela ümbert kinni ja ütlesin: «Jah, nüüd ma tean.»
Avasin silmad ja avastasin, et olen kõrvalseisjale käed ümber õlgade asetanud ning õõtsun temaga ühes rütmis, muusika taktis. Samal hetkel meie pilgud kohtusid. See oli Sonimüts.
Vakatasime mõlemad äratundmises ja hetkeks meie kaelakuti asuvad kehad lõtvusid. Sekundi pärast pingutas Sonimüts siiski lihaseid, tõmbas mu pea endale lähemale, pani meie otsaesised vastakuti kokku ja sosistas mulle lämmatava viinahaisu saatel:
«Aatompomm, mees, aatompomm! Tunned, mees, see on nagu aatompomm!»
Suutmata midagi vastata, sain Sonimütsi haardest kuidagi lahti ja vedasin oma poolvedela keha tagasi lauda.
Põrnitsesin mõned minutid klaasistunud pilguga seina ja hakkasin siis nutma.


Kui palju maksab igavene elu?Tervishoiukriisi lahendus peab sisaldama strateegilist plaani, kuidas tagatakse era- ja avaliku sektori koostöö, kui arste jääb vähemaks, kirjutab tervishoiuekspert Ain Aaviksoo.Tervishoiu jätkusuutlikkusee analüüs teatas hiljuti, et praeguse tervishoiuteenuste pakkumise taseme säilitamiseks oleks vaja tõsta käibemaksu kolm protsenti või siis tubaka- ja alkoholiaktsiisi kaks korda.
Terviseminister Riina Sikkut ja tervisekassa juhatuse liige Pille Banhard täiendasid seda mõttega, et nemad saavad ainult kirjeldada, palju raha on puudu, kuid otsus, kuidas see raha Eesti elanike käest kokku koguda, on poliitiline otsus. Koalitsioonileping mainib eraraha kaasamise kaalumist ja reformierakondlane Andres Sutt on konkreetselt viidanud tööandjate rahastatud eratervisekindlustuse suuremale potentsiaalile solidaarse süsteemi kõrval.
Kõik rõhutavad, et lisaraha leidmisega on hästi kiire, sest muidu on 2025. aastal raha täitsa otsas. Eks tuleb jälle tõdeda, et nagu ei õnnestu ühelgi aastal talve saabumist ära hoida, nii on ka tervishoiu jätkusuutmatus tõesti sealmaal, et enam ei õnnestu seda kuuma kartulit järgmise valitsuse lauale veeretada. Seega tuleb poliitikutel ametnikud päriselt tööle panna sisuliste lahenduste leidmiseks. Kahju ainult, et erinevalt mõnest teisest teemast, kus kõik vajalikud õigusaktid väidetavalt juba kümme aastat sahtlis valmis olid, pole tervishoiuprobleemide lahendamiseks ühiskonnale praegu ühtki värskemat mõtet pakkuda peale nõude kiirelt raha juurde saada.
Lisaraha ei lahenda probleeme
Yuval Noah Harari järeldab raamatus «Homo Deus», et inimkonna kaks suurimat eesmärki 21. sajandil on igavene elu ja lakkamatu õnnetunne. Kui teda uskuda – ja kõik märgid sellele viitavad –, siis on igasugune puudu-on-200-miljonit jutt mõttetu ilma kokkuleppeta, millal maksab inimese tervisevaevuse korral inimene ise, millal toetab teda tööandja ja mis puhul peaksid seda riigipoolse maksusunni kaudu tegema tema eest kõik teised.
Sisuliselt sarnaseid vaidlusi nagu meil peetakse kõikjal Euroopa riikides, kus erinevate skeemidega, kuid põhimõtteliselt odava laenuraha toel üles ehitatud tervishoiusüsteemid ei püsi enam maksumaksjate toel püsti. Suurbritannias on esmakordselt tervishoiutöötajate streigid ja järjekorrad kasvavad pärast süsteemi suunatud mitmekordseid täiendavaid rahasiirdeid. Isegi Norra, kus raha tuleb «maa seest», ei suuda tagada näiteks vaimse tervise teenuste jaoks järjekordasid, mis oleksid lühemad kui pool aastat.
Kas mäletate, et 2016. aasta detsembris teatas toonane tervise- ja tööminister Jevgeni Ossinovski sotsiaalministeeriumi pressiteates, et «tervishoid saab 2017. aastal riigieelarvest 10 miljonit eurot lisaks» ning lubas et «arutelud tervishoiu rahastamisele tervikliku lahenduse leidmiseks jätkuvad ja (2017) kevadeks on ka pikaajaline plaan olemas»? Käesoleval aastal on riigieelarvest laekuv tegevustoetus juba 400 miljonit eurot. Ikka ei jagu! Midagi pole teha – kuidagi ei taha uskuda, et seekord läheb teisiti ja kui maksumaksjad selle 200 miljonit annavadki, siis probleemid sellega kaovad.
Seega sobib lähtekohaks hoopis terviseministri julge mõte, et kui me ei suuda lisarahaga tagada maapiirkondadesse perearste ja -õdesid ning inimestele abi tervisemurede korral koos suurema hulga ennetuse ja personaalsema abiga, siis pole seda lisaraha mõtet süsteemi lisada. Väga on vaja vastust küsimusele, kuidas tehakse ära järgmise kümne aasta jooksul pensionile siirduva 300 perearsti töö, kui aastane juurdekasv on 16 uut arsti ja kriitiline personalipuudus on ka teistel erialadel.
Ehk siis millised on tervishoiusüsteemi pärisprobleemid, millega on vaja tegeleda, et meile pärast järjekordset maksutõusu ei heidetaks taas ette viletsat funktsionaalset kirjaoskust? Sest igaüks peaks ju aru saama, et lihtsalt raha juurde pannes ei muutu midagi paremaks.
Kaadrid otsustavad
Tervishoiu peamine väärtus ja suurim risk on töötajad. Kui ikka 50–70 protsenti kuludest on seotud tööjõukuludega, siis on ilmselge, et ilma töötajateta pole võimalik teenust osutada. Siit saab järeldada vaid seda, et tervishoius on iga aruka otsustaja peamine strateegiline eesmärk lisaks väärt inimeste palkamisele ka tervishoiutöötajate aja otstarbekas kasutamine.
Eesti võlaõigusel põhineva tervishoiusüsteemi imetillukesel turul vastutab riik ühtviisi nii riigihaiglate kui ka erameditsiiniasutuste personali eest. Sõltumata maailmavaatest võiks paista mõistlik mõte koolitada meil spetsialiste eeskätt Eesti inimeste ravimiseks, aga mitte Soome riigihaiglate tarvis.
Tänaseks on paljude Euroopa riikide tervishoiupoliitikud saanud aru, et spetsialistide tööturg on osa ühest ja samast tervishoiusüsteemist ning «riigiarstide» ja «eraarstide» maailma pole mõtet ehitada. Hiljuti järeldas seda ka OECD poliitikaanalüüs, viidates personalipuudusele avalikus tervishoiusüsteemis kui suurimale riskile erameditsiini tõrjumisel avalikes huvides teenuse osutamisest.
Miskipärast tuli see Eesti otsustajatele üllatusena, et kui inimesed tahavad tervishoiuteenuseid ja riik seda ei paku, siis leiavad erainvestorid võimaluse ning palkavad tööle needsamad arsti-õed, et nõudlus katta. Kasvava terviseteadlikkusega arenud riikides tahavad inimesed rohkem tervishoiuteenuseid ning ükski tervisekassa ei suuda sellele kätt ette panna. Lisades juurde tehnoloogia arengu ja haiguste varasema avastamisega kaasneva võimekuse pakkuda järjest tulemuslikumaid ravivõtteid täiesti taskukohase aparatuuriga, on kadunud ka turutõrge, mida pikka aega kasutati riigipoolse tervishoiumonopoli õigustusena.
Koostöö, mitte võistlus
Kokkuvõttes peaks iga usutav tervishoiukriisi lahendus sisaldama n-ö esimeses peatükis strateegilist plaani, kuidas tagatakse kahanevate tervishoiutöötajate hulga juures nende optimaalne tegutsemine era- ja avaliku sektori koostöös.
Need, kes püüavad võrrandi lahendada pelgalt maksude tõstmise ja tervisekassa rahastusega, peaksid tõsimeeli näitama, millise osaga tervishoiutöötajatest nad ei arvesta Eesti inimeste tervisevajaduste katmisel, kuna need töötavad «vales» asutuses.
Niisamuti tuleks lahti lasta kinnismõttest, et tervishoid on kui tooraine, nagu nafta või vesi, mis voolab torus ühes suunas ning poliitiku ainuke instrument on kraan, mida saab rohkem lahti või kinni keerata, et rohkem «kaupa peale lasta». Pelgalt teise kraani – erakindlustus – lisamine pole samuti innovatsioon ega ka lahendus, kui anum vett ei pea.
Pikaajalise ja jätkusuutliku lahenduse leidmiseks on vaja kokku leppida, kuidas kasutada ühtset tervishoiutaristut, nii et puuduks konkurents tööjõule era- ja riigimeditsiini vahel, ning nutikalt kaasata eraraha kapitalikulude katmiseks, täiskasvanud inimeste tervise edendamiseks ja rahvusvaheliselt konkurentsivõimelise innovatsiooni arendamiseks. Võibolla kulub selleks isegi rohkem kui 200 miljonit, aga siis saab olla kindel, et lahendus on jätkusuutlik ja investeering läheb asja ette. Praegusel viisil algatatud riigipoolne kiire rahalunimine on aga suure tõenäosusega üksnes miraaž.
Kui eraraha kaasamine toob kaasa mõningase efektiivsuse kao, siis on see põhjendatud – täiuslikult efektiivne süsteem on võimetu väliste tingimuste muutudes kohanduma. Just seda me Eestis praegu kogemegi. Erakapital selleks ongi, et aidata demokraatlikus ühiskonnas riske maandada, otsides järjest paremaid võimalusi inimeste soovide täitmisesks. Olgu selleks või ihalus igavese elu järele.


Uus abilinnapea selgub uuel nädalal, Humal volikokku ei läheKorruptsiooniskandaali tõttu kolmapäeval tagasi astunud Priit Humala asemele on uue abilinnapea kinnitamine plaanis tuleval nädalal, kui selline kava leiab toetuse volikogu eestseisuses ja ka volikogu seda toetab.
Koalitsioonilepingu järgi on see ametikoht Isamaa erakonna täita ning Isamaa Tartu piirkonna esimees Kaspar Kokk ütles eile, et eesmärk on kandidaati tutvustada hiljemalt esmaspäeval.
«Meil on laual kolm-neli nime ja peaksime selle nimega suutma esmaspäeval välja tulla, et ta jõuaks fraktsioonidele tiiru peale teha,» teatas Kokk, kes on ka Tartu linnavolikogu esimees. «Eesmärk on 8. juuni volikogus ikkagi uus abilinnapea kinnitada.»
Kokk ei tahtnud veel nimedega spekuleerida, sest ühegi võimaliku kandidaadiga pole ta jõudnud suhelda. «Vaatame erakonna Tartu piirkonna liikmete hulgas ringi,» sõnas ta. «Mina ei lähe ja Tõnis Lukase nimi ka laual ei ole, need nimed võib välistada.»
Loomulikult ei ole ma korruptant, seda ka keegi ei ütle, sõnas Priit Humal.

Priit Humal on valitud Tartu volikokku, ent ta esitas avalduse volituste peatamiseks aasta lõpuni. «Ma ei näe, et mul oleks põhjust praegu volikokku minna,» ütles Humal. «Meil on fraktsioon olemas. Ehk on aasta lõpuks suurem selgus selles, mida kaitsepolitsei uurimistoimingutega teeb.»
Humal lisas, et väga palju selgust ei olnud talle eilseks juurde tulnud. «Loomulikult ei ole ma korruptant, seda ka keegi ei ütle,» sõnas ta.
«Prokuratuur ütleb, et nad ei tea veel, kas need laenulepingud on tehtud turutingimustel või mitte, seda nad alles uurivad. Nad ei julge väita, et ma olen saanud mingit isiklikku kasu. Ja sellest 3000 eurost, mis anti kampaania toetuseks, ei ole ma endale midagi saanud, see kulus erakonna nimel tehtud kampaaniaks. Kõik hääled lähevad ju erakonna arvele.»
Puhas kui prillikivi? «Ma arvan küll, jah,» vastas Humal.
Ta ütles, et hakkab nüüd tegelema Humal Electronicsiga ja ka ühingule Avalikult Rail Balticust jääb rohkem aega.
«Poliitikas võib igal hetkel sellise süüdistuse saada, see on paraku meie poliitikaelu osa,» märkis Humal.


„FSB oli sidekanali üle võtnud.“ Miks lõppes ukrainlaste ajalooline luureoperatsioon fiaskoga?Mis ühendab Ukraina presidendi administratsiooni, Wagnerit, Bulgaaria ajakirjanikku Hristo Grozevit ja Ukraina sõjaväeluurajat Tšervinskõid? Ukraina lähiajaloo suurim skandaal. LP kuulas ära kohut ootava Tšervinskõi versiooni.
2022. aasta 23. juuli hommikul andsid venelased võimsa löögi Ukraina Kanatove sõjaväelennuväljale. Lennuvälja pihta tulistati Mustalt merelt kaheksa Kalibri raketti ja pommitajatelt Tu-22M veel viis H-22 raketti. Hukkus sõjaväelane – sõjaväeosa ülem. Vigastati ka sõjatehnikat, sealhulgas kaht hävituslennukit.
Ukraina julgeolekuteenistus SBU väidab, et löök ei olnud spontaanne. „Minu arvates tuleks karistada kaabakat, kelle tegevuse tõttu hukkus üks Ukraina sõjaväelane ja sai vigastada veel 17,“ teatas SBU ülem Vassõl Maljuk. Kaabakaks nimetas ta Ukraina armee erioperatsioonide ülemat polkovnik Roman Tšervinskõid.


Linnapea: need olukorrad on loomulikult kahjustanud linna mainetEnne kolmapäeval ametist taandunud Priit Humalat on linnapea Urmas Klaasi linnavalitsusest korruptsioonikahtlusega lahkunud Kajar Lember, Valvo Semilarski ja Artjom Suvorov. Üheksa aastat linnapeana töötanud Klaas nentis, et viimane sündmus leidis aset hoolimata süsteemsest ennetustööst ja korduvatest korruptsioonivastastest koolitustest.See on nüüd teie juhitud linnavalitsuses neljas abilinnapea, kelle kapo on rahvakeeli «maha jooksnud». Mis tunne on?Olukord on ebameeldiv ja suunab meid taas mõttele, kas oleme piisavalt teinud korruptsiooni ennetuse valdkonnas ja mida veel peaks tegema.Kuivõrd tunnete linnapeana vastutust juhtunu eest? Kas praegu näete, et kusagil olid ohutuled, mida ignoreerisite?Oleme väga põhjalikult tegelenud korruptsiooniennetuslike tegevustega linnavalitsuses. Meil on tegevus kolmes suunas. Esiteks on riiklikud meetmed, milleks on huvide deklareerimine, seda teevad kõik linnavalitsuse liikmed, 31. maiks igal aastal.Teiseks on linnavalitsuses kasutusel veebipõhine koolitusmoodul, kus keskendutakse kolmele suurele teemale: korruptsiooniennetus, küberkaitse ja andmekaitse.Kolmas tegevus on regulaarsed korruptsiooni ennetusele pühendatud saalikoolitused, järgmine on septembris.Linnavalitsuse liikmetele eraldi veel, kui uus valitsus tööle hakkab, on meie siseauditiosakond koostöös kaitsepolitseiga korraldanud koolituse, see toimus 21. veebruaril 2022. Lisaks monitoorime pidevalt linnavalitsuse liikmete võimalikke ärisidemeid.Sellised tegevused peavad kätte näitama võimalikud probleemid. Senised juhtumid näitavad, et eriti just eraettevõtlusest tulev inimene peab olema avalikus ametis eriliselt tähelepanelik. Erasektor ja avalik sektor toimivad erinevate reeglite alusel.Näitusemaja juhtumis linnavarade osakonna juht Kunnar Jürgenson korp! Sakala vilistlasena tundis ära probleemi, Priit Humal Parvel Pruunsilla hea tuttava ja erakonnakaaslasena ei tundnud huvide konflikti ära. Miks osutusid ennetusmeetmed kasutuks?Meie kasutuses olevate vahenditega, millest eespool rääkisin, ei ilmnenud viidatud asjaolusid. Sellises võimalikus huvide konfliktis ja toimingupiirangu rikkumises peab inimene ise tajuma, kas tal võib olla probleeme, ja alati võib saada nõustamist.Milline on praeguses uurimise faasis teie hinnang kapo ja prokuratuuri tööle?Kõik asutused teevad oma tööd. Kui uurimisasutustel on tekkinud toimingupiirangu rikkumise kahtlus, on täiesti arusaadav, et seda tuleb uurida.Vähemalt ühe korruptsiooniuurimise alla langenud abilinnapea jaoks lõppes asi õigeksmõistmisega.Eesti on õigusriik, õigust mõistab kohus. Loodan, et kõik osalised on õppinud sellest juhtumist.Paratamatult on need kolm nüüdseks endist poliitikut saanud mainekahju sõltumata kohtu järeldustest ja ka linn on kõigil puhkudel paratamatult saanud mainekahju. Kuidas võinuks seda ära hoida?Nagu ma ei saa hakata korraldama õiguskaitseasutuste tööd, ei saa ma ka asuda korruptsioonijuhtumitega seotud ametnike rolli. Küll on mul nii linnapea kui ka eraisikuna väga kahju, et sellised olukorrad on tekkinud. Need on inimlikus plaanis olnud rasked asjaosalistele ja loomulikult kahjustanud ka Tartu mainet.Millistes olukordades olete end ise taandanud otsustamisest?Olen taandanud end aruteludest ja otsustest, mis on seotud minu sugulaste ja tuttavatega. Näiteks kui keegi minuga seotud isikutest on taotlenud rendile mõnda linna pinda.Teil on pikk poliitiline karjäär, pool linna on teil tuttavad.Avaliku võimu otsused peavad olema läbipaistavad ja usaldusväärsed. Kui ametnik tajub, et ühe või teise otsuse juures võivad tekkida seosed, mis võivad kahjustada läbipaistvust ja usaldusväärsust, siis tuleb ennast nendest taandada.Tuttavaks olemine ei ole see aspekt, mis tingib arutelust või otsustusprotsessist taandamise, probleem tekib siis, kui esineb korruptsioonivastases seaduses sätestatud majanduslik huvi või seos.Ja veel Priit Humala tegevuse kohta. Kas maja ostust loobumisel oli siis tema suunamine tajutav - see oligi tema töövaldkond kahtepidi, rahandus ja linnavarad oligi tema vastutusvaldkond, ta pidigi sellega tegelema?Need olidki Priit Humala töövaldkonnad, linnavalitsus kaalus pika aja vältel mitmeid variante, kuidas Riigi Kinnisvara ASile vastata, mida võiks linn Kalda tee tulevase politseimaja krundi vastu saada. Linnavalitsus ühiselt leidis, et praeguses olukorras ei ole Kuperjanovi 9 hoone omandamine ratsionaalne.LOE VEEBIST PIKEMALTTARTU.POSTIMEES.EEUrmas KlaasJÜRI SAAR


Uus abilinnapea selgub uuel nädalal, Humal volikokku ei läheVALIKUTE KÜSIMUS. Isamaal on laual kolm-neli nime, kellest ühest võib saada Tartu uus abilinnapea.Korruptsiooniskandaali tõttu kolmapäeval tagasi astunud Priit Humala asemele on uue abilinnapea kinnitamine plaanis tuleval nädalal, kui selline kava leiab toetuse volikogu eestseisuses ja ka volikogu seda toetab.Koalitsioonilepingu järgi on see ametikoht Isamaa erakonna täita ning Isamaa Tartu piirkonna esimees Kaspar Kokk ütles eile, et eesmärk on kandidaati tutvustada hiljemalt esmaspäeval.«Meil on laual kolm-neli nime ja peaksime selle nimega suutma esmaspäeval välja tulla, et ta jõuaks fraktsioonidele tiiru peale teha,» teatas Kokk, kes on ka Tartu linnavolikogu esimees. «Eesmärk on 8. juuni volikogus ikkagi uus abilinnapea kinnitada.»Kokk ei tahtnud veel nimedega spekuleerida, sest ühegi võimaliku kandidaadiga pole ta jõudnud suhelda. «Vaatame erakonna Tartu piirkonna liikmete hulgas ringi,» sõnas ta. «Mina ei lähe ja Tõnis Lukase nimi ka laual ei ole, need nimed võib välistada.»Priit Humal on valitud Tartu volikokku, ent ta esitas avalduse volituste peatamiseks aasta lõpuni. «Ma ei näe, et mul oleks põhjust praegu volikokku minna,» ütles Humal. «Meil on fraktsioon olemas. Ehk on aasta lõpuks suurem selgus selles, mida kaitsepolitsei uurimistoimingutega teeb.»Humal lisas, et väga palju selgust ei olnud talle eilseks juurde tulnud. «Loomulikult ei ole ma korruptant, seda ka keegi ei ütle,» sõnas ta.«Prokuratuur ütleb, et nad ei tea veel, kas need laenulepingud on tehtud turutingimustel või mitte, seda nad alles uurivad. Nad ei julge väita, et ma olen saanud mingit isiklikku kasu. Ja sellest 3000 eurost, mis anti kampaania toetuseks, ei ole ma endale midagi saanud, see kulus erakonna nimel tehtud kampaaniaks. Kõik hääled lähevad ju erakonna arvele.»Puhas kui prillikivi? «Ma arvan küll, jah,» vastas Humal.Ta ütles, et hakkab nüüd tegelema Humal Electronicsiga ja ka ühingule Avalikult Rail Balticust jääb rohkem aega.«Poliitikas võib igal hetkel sellise süüdistuse saada, see on paraku meie poliitikaelu osa,» märkis Humal."Loomulikult ei ole ma korruptant, seda ka keegi ei ütle, sõnas Priit Humal."Veel abilinnapea Priit Humal naaseb kolmapäeval vestluselt linnapea Urmas Klaasi juurest, paar tundi hiljem teatas ta tagasiastumisest. MARGUS ANSUjyri.saar@ postimees.eeJÜRI SAAR


Venemaa sõidukite rohelised kaardid kaotasid Eestis kehtivuse1. juunil kaotasid kõik senised Venemaa ja Valgevene sõidukite rohelised kaardid kehtivuse Eestis ja teistes Euroopa Majanduspiirkonna riikides. Neile sõidukitele peab Eestis liiklemiseks tegema piirikindlustuse või tuleb sõiduk registreerida Eesti liiklusregistrisse ja teha tavaline liikluskindlustus.Liikluskindlustuse fondi (LKF) juhatuse liikme Lauri Potsepa sõnul on sõda Ukrainas ja finantssektorile kehtestatud sanktsioonid viinud selleni, et Euroopa Majanduspiirkonna lepinguriigid lõpetasid rohelise kaardi süsteemi lepingu Venemaa ja Valgevenega. PM


Kui palju maksab igavene elu?Tervishoiukriisi lahendus peab sisaldama strateegilist plaani, kuidas tagatakse era- ja avaliku sektori koostöö, kui arste jääb vähemaks, kirjutab tervishoiuekspertTervishoiu jätkusuutlikkuse analüüs teatas hiljuti, et praeguse tervishoiuteenuste pakkumise taseme säilitamiseks oleks vaja tõsta käibemaksu kolm protsenti või siis tubaka- ja alkoholiaktsiisi kaks korda. Terviseminister Riina Sikkut ja tervisekassa juhatuse liige Pille Banhard täiendasid seda mõttega, et nemad saavad ainult kirjeldada, kui palju raha on puudu, kuid otsus, kuidas see raha Eesti elanike käest kokku koguda, on poliitiline otsus. Koalitsioonileping mainib eraraha kaasamise kaalumist ja reformierakondlane Andres Sutt on konkreetselt viidanud tööandjate rahastatud eratervisekindlustuse suuremale potentsiaalile solidaarse süsteemi kõrval.Kõik rõhutavad, et lisaraha leidmisega on hästi kiire, sest muidu on 2025. aastal raha täitsa otsas. Eks tuleb jälle tõdeda, et nagu ei õnnestu ühelgi aastal talve saabumist ära hoida, nii on ka tervishoiu jätkusuutmatus tõesti sealmaal, et enam ei õnnestu seda kuuma kartulit järgmise valitsuse lauale veeretada. Seega tuleb poliitikutel ametnikud päriselt tööle panna sisuliste lahenduste leidmiseks. Kahju ainult, et erinevalt mõnest teisest teemast, kus kõik vajalikud õigusaktid väidetavalt juba kümme aastat sahtlis valmis olid, pole tervishoiuprobleemide lahendamiseks ühiskonnale praegu ühtki värskemat mõtet pakkuda peale nõude kiirelt raha juurde saada.Yuval Noah Harari järeldab raamatus «Homo Deus», et inimkonna kaks suurimat eesmärki 21. sajandil on igavene elu ja lakkamatu õnnetunne. Kui teda uskuda - ja kõik märgid sellele viitavad siis on igasugune puudu-on-200-miljonit-jutt mõttetu ilma kokkuleppeta, millal maksab inimese tervisevaevuse korral inimene ise, millal toetab teda tööandja ja mispuhul peaksid seda riigipoolse maksusunni kaudu tegema tema eest kõik teised.Sisuliselt sarnaseid vaidlusi nagu meil peetakse kõikjal Euroopa riikides, kus erinevate skeemidega, kuid põhimõtteliselt odava laenuraha toel üles ehitatud tervishoiusüsteemid ei püsi enam maksumaksjate toel püsti. Suurbritannias on esmakordselt tervishoiutöötajate streigid ja järjekorrad kasvavad pärast süsteemi suunatud mitmekordseid täiendavaid rahasiirdeid. Isegi Norra, kus raha tuleb «maa seest», ei suuda tagada näiteks vaimse tervise teenuste jaoks järjekordasid, mis oleksid lühemad kui pool aastat.Kas mäletate, et 2016. aasta detsembris teatas toonane tervise- ja tööminister Jevgeni Ossinovski sotsiaalministeeriumi pressiteates, et «tervishoid saab 2017. aastal riigieelarvest 10 miljonit eurot lisaks», ning lubas, et «arutelud tervishoiu rahastamisele tervikliku lahenduse leidmiseks jätkuvad ja (2017) kevadeks on ka pikaajaline plaan olemas»? Käesoleval aastal on riigieelarvest laekuv tegevustoetus juba 400 miljonit eurot. Ikka ei jagu! Midagi pole teha - kuidagi ei taha uskuda, et seekord läheb teisiti ja kui maksumaksjad selle 200 miljonit annavadki, siis probleemid sellega kaovad.Seega sobib lähtekohaks hoopis terviseministri julge mõte, et kui me ei suuda lisarahaga tagada maapiirkondadesse perearste ja -õdesid ning inimestele abi tervisemurede korral koos suurema hulga ennetuse ja personaalsema abiga, siis pole seda lisaraha mõtet süsteemi lisada. Väga on vaja vastust küsimusele, kuidas tehakse ära järgmise kümne aasta jooksul pensionile siirduva 300 perearsti töö, kui aastane juurdekasv on 16 uut arsti ja kriitiline personalipuudus on ka teistel erialadel.Ehk siis millised on tervishoiusüsteemi pärisprobleemid, millega on vaja tegeleda, et meile pärast järjekordset maksutõusu ei heidetaks taas ette viletsat funktsionaalset kirjaoskust? Sest igaüks peaks ju aru saama, et lihtsalt raha juurde pannes ei muutu midagi paremaks.Tervishoiu peamine väärtus ja suurim risk on töötajad. Kui ikka 5070 protsenti kuludest on seotud tööjõukuludega, siis on ilmselge, et ilma töötajateta pole võimalik teenust osutada. Siit saab järeldada vaid seda, et tervishoius on iga aruka otsustaja peamine strateegiline eesmärk lisaks väärt inimeste palkamisele ka tervishoiutöötajate aja otstarbekas kasutamine.Eesti võlaõigusel põhineva tervishoiusüsteemi imetillukesel turul vastutab riik ühtviisi nii riigihaiglate kui ka erameditsiiniasutuste personali eest. Sõltumata maailmavaatest võiks paista mõistlik mõte koolitada meil spetsialiste eeskätt Eesti inimeste ravimiseks, aga mitte Soome riigihaiglate tarvis.Tänaseks on paljude Euroopa riikide tervishoiupoliitikud saanud aru, et spetsialistide tööturg on osa ühest ja samast tervishoiusüsteemist ning «riigiarstide» ja «eraarstide» maailma pole mõtet ehitada. Hiljuti järeldas seda ka OECD poliitikaanalüüs, viidates personalipuudusele avalikus tervishoiusüsteemis kui suurimale riskile erameditsiini tõrjumisel avalikes huvides teenuse osutamisest.Miskipärast tuli see Eesti otsustajatele üllatusena, et kui inimesed tahavad tervishoiuteenuseid ja riik neid ei paku, siis leiavad erainvestorid võimaluse ning palkavad tööle needsamad arstid-õed, et nõudlus katta. Kasvava terviseteadlikkusega arenud riikides tahavad inimesed rohkem tervishoiuteenuseid ning ükski tervisekassa ei suuda sellele kätt ette panna. Lisades juurde tehnoloogia arengu ja haiguste varasema avastamisega kaasneva võimekuse pakkuda järjest tulemuslikumaid ravivõtteid täiesti taskukohase aparatuuriga, on kadunud ka turutõrge, mida pikka aega kasutati riikliku tervishoiumonopoli õigustusena.Kokkuvõttes peaks iga usutav tervishoiukriisi lahendus sisaldama n-ö esimeses peatükis strateegilist plaani, kuidas tagatakse kahaneva tervishoiutöötajate hulga juures nende optimaalne tegutsemine era- ja avaliku sektori koostöös.Need, kes püüavad võrrandi lahendada pelgalt maksude tõstmise ja tervisekassa rahastusega, peaksid  tõsimeeli näitama, millise osaga tervishoiutöötajatest nad Eesti inimeste tervisevajaduste katmisel ei arvesta, kuna need töötavad «vales» asutuses.Niisamuti tuleks lahti lasta kinnismõttest, et tervishoid on kui tooraine, nagu nafta või vesi, mis voolab torus ühes suunas, ning poliitiku ainuke instrument on kraan, mida saab rohkem lahti või kinni keerata, et rohkem «kaupa peale lasta». Pelgalt teise kraani - erakindlustus - lisamine pole samuti innovatsioon ega ka lahendus, kui anum vett ei pea.Pikaajalise ja jätkusuutliku lahenduse leidmiseks on vaja kokku leppida, kuidas kasutada ühtset tervishoiutaristut, nii et puuduks konkurents tööjõule era- ja riigimeditsiini vahel, ning nutikalt kaasata eraraha kapitalikulude katmiseks, täiskasvanud inimeste tervise edendamiseks ja rahvusvaheliselt konkurentsivõimelise innovatsiooni arendamiseks. Võibolla kulub selleks isegi rohkem kui 200 miljonit, aga siis saab olla kindel, et lahendus on jätkusuutlik ja investeering läheb asja ette. Praegusel viisil algatatud riigipoolne kiire rahalunimine on aga suure tõenäosusega üksnes miraaž.Kui eraraha kaasamine toob kaasa mõningase efektiivsuse kao, siis on see põhjendatud - täiuslikult efektiivne süsteem on võimetu väliste tingimuste muutudes kohanduma. Just seda me Eestis praegu kogemegi. Erakapital selleks ongi, et aidata demokraatlikus ühiskonnas riske maandada, otsides järjest paremaid võimalusi inimeste soovide täitmiseks. Olgu selleks või ihalus igavese elu järele.3 MÕTET• Paistab, et 21. sajandi inimene tahab igavest elu ja lakkamatut õnne.• Ainult lisaraha lunides me tervishoiu probleeme ei lahenda.• Vaja on tegutseda eraja avaliku sektori koostöös.Ain Aaviksoo


Kohus taandas prokuröriHarju maakohus taandas PRIA soodustuskelmuse kriminaalasjas prokurör Kristiina Savtšenkova, kes helistas tunnistajale, mille puhul viimane tundis end surve all olevana.
Mais peetud kohtuistungil esitas ühe süüdistatava kaitsja kohtule taotluse prokuröri Kristiina Savtšenkova taandamiseks kohtuasja menetlusest. Taotluses märgitakse,,et prokurör on tunnistajat omavoliliselt, väljaspool käesolevat kohtumenetlust küsitlenud. Nimelt helistas prokurör tunnistajale, teavitamata tunnistajat tema õigustest. Prokurör lindistas ütlusi ja soovis need kohtule esitada, selgub kohtumäärusest. Seega oli tegemist uute tõendite kogumisega istungiväliselt.Kohus märgib, et tunnistaja, tulenevalt prokuröri käitumisest, tundis oma sõnade kohaselt end surve all olevana, kohustatuna vastama prokuröri küsimustele. Savtšenkova väitel ei ähvardanud ta tunnistajat mitte millegagi, kirjutab Eesti Ekspress.

SIIM RANDLA


Petusõnumite piiramisel jäävad politsei ja operaatorite käed lühikeseksMaikuu algusest on SMS-idena saabuvate õngitsussõnumite hulk märkimisväärselt kasvanud, kuid nii politsei kui sideoperaatorite käed jäävad petturitega tegelemisel lühikeseks ning peamiselt saab sõnumitega saabuvate linkide avamise eest vaid hoiatada.Viimase õngitsuslaine keskmes on kullerfirmade ja veebiplatvormide nime all saadetud sõnumid. Sõnumid sisaldavad linke erinevatele keskkondadele, millest mõned koguvad makselinkidega pangaandmeid ning teised isikuandmeid.Selliste SMS-ide laekumise puhul paluvad neist teada anda nii operaatorid, politsei kui ka ettevõtted, kelle nimelt sõnum justkui saadetakse.Riigi Infosüsteemi Ameti kommunikatsioonijuhi Helen Uldrichi sõnul sulgeb RIA ilmsiks tulnud õngitsuslehed, kuid see pettureid otseselt ei takista, sest suletud lehekülgede asemele ilmuvad uued. RIA lõi mullu ka rakenduse pahavara ja õngitsuste blokeerimiseks.Just kiiresti muutuv loomus teeb pettuste laine peatamise keeruliseks.Politseikapten Maarja Punak nentis, et politsei saab küll inimesi hoiatada ja palub sõnumitest teatada, kuid välismaalt tulevate sõnumitega ei saa rohkemat ette võtta. "Oleme nii jaoskondade kui veebipolitseinike kontode kaudu teinud erinevaid hoiatusi, kuid tekst, mida saadetakse, muutub igal nädalal," sõnas ta.Punaku sõnul võetakse politseiga ühendust peamiselt selleks, et teavitada levivast skeemist või küsida, millega on tegu."Parim viis kahjude vähendamiseks on inimeste teadlikkuse tõstmine. Kelmid leiavad alati uue viisi petusõnumite saatmiseks, kuid sellega arvestav inimene suure tõenäosusega end petta ei lase," sõnas Punak.Palju viimasel ajal saabunud sõnumitest on inimesteni jõudnud Omniva nime alt, väites justkui nõuaks postifirma paki kohale toimetamiseks täiendavat tasu või ettemaksu. Omniva aga sõnumi või e-maili teel paki eest tasu ega isikuandmeid ei küsi, pakkidega seonduvaid tasusid saab maksta vaid paki saatmisel või kättesaamisel.Omniva meediasuhete juhi Kristina Haavala sõnul antakse ettevõttele praegusel ajal teada keskmiselt kümnekonnast pettuse katsest päevas ning sõnumi saatjate aktiivsuse tõttu võivad need sattuda samale ajale, kui inimesed päriselt pakki ootavad."Pöördumiste sagedus pettuste teemal on igapäevane, kuid maht kõikuv ja oleneb valdavalt uute petuversioonide ilmumisest," ütles Haavala.Poolte petusõnumite lainete puhul on sõnumite saajad valitud suvaliselt numbreid genereerides, teistel juhtudel kasutatakse ära numbreid, mis on kas internetist leitavad või mis on sisestatud näiteks mõnes loosimängus osalemiseks.Sõnumid saabuvad välismaalt Elisa infoturbejuhi Mai Krafti sõnul teavitab ettevõte selliste sõnumite saabumisel sms-partnerit või teist operaatorit ja palub nende saatmise blokeerida, kuid petturid võtavad kasutusele uued aadressid ja kanalid, mistõttu blokeerimine tulemust ei anna."Oleme palunud meie SMS-partneritel ka välja selgitada, kust täpsemalt SMS-ide saatmine alguse saab ning teeme nendega koostööd, et kiiremini tuvastada ja blokeerida levivad õngitsussõnumid," ütles ta.Telia turbevaldkonna juhi Aigar Käisi sõnul alustavad üle 90 protsendi petusõnumitest oma teed välismaalt. Kui saatja numbri asemel kuvatakse nime, tähendab see üldiselt, et SMS saabub Eesti võrku mõne lepingulise vahendusteenuse kaudu, kellel võib omakorda olla mitmeid partnereid ja sõnumite transiidikanaleid, nentis Käis.Käisi sõnul on partneritel sõnumite blokeerimine hakanud ka tulemusi andma. "Tänu sellele näeme alfanumeeriliste spämmsõnumite osakaalu vähenemist ning petturid on üle läinud suvaliste pikkade välismaa numbrite kasutamisele," märkis ta.Viimastel nädalatel on paljud petusõnumid saabunud ilma vahendajateta. "Näiteks viimasel ajal erinevate Prantsusmaa operaatorite sõnumiskeskuste vahendusel, kust on petusõnumid erinevatelt pikkadelt numbritelt algusega 337* ja 336*," sõnas Käis.Ka Käisi sõnul on sellisel juhil abi sõnumitest teatamisest. "Kuna petusõnumite saatjad teavad, et liiga intensiivne saatmine jääb kiiresti mobiilioperaatoritele silma, on nad reguleerinud oma saatmistempot madalamaks – see tähendab, et üldjuhul saabub meie võrku ühelt numbrilt ca 10-20 SMS-i minutis," märkis ta.Mõnel juhul on kolmanda riigi sõnumikeskusest tulev liiklus ka lühemaks või pikemaks ajaks blokeeritud. "Need on aga pigem erandlikud juhtumid," nentis Käis.Näited õngitsussõnumitest. Autor/allikas: ERR									Toimetaja:Barbara Oja


Kohus taandas tunnistajat survestanud prokuröriHarju maakohus taandas PRIA soodustuskelmuse kriminaalasjas prokurör Kristiina Savtšenkova, kes helistas tunnistajale, mille puhul viimane tundis end surve all olevana.
Mais peetud kohtuistungil esitas ühe süüdistatava kaitsja kohtule taotluse prokuröri Kristiina Savtšenkova taandamiseks kohtuasja menetlusest. Taotluses on märgitud, et prokurör on tunnistajat omavoliliselt, väljaspool käesolevat kohtumenetlust küsitlenud. Samas ei ole prokurör esitanud seda tunnistajat süüdistusaktis süüdistuse tunnistajana ega taotlenud tema ülekuulamist kohtumenetluses. Nimelt helistas prokurör tunnistajale,  kes on õppejõud, teavitamata tunnistajat tema õigustest. Prokurör lindistas ütlusi ja soovis need kohtule esitada, selgub kohtumäärusest. Seega oli tegemist uute tõendite kogumisega kohtuistungi väliselt, ja seda menetlusnorme rikkudes.. Kohus märgib, et tunnistaja, tulenevalt prokuröri käitumisest, tundis oma sõnade kohaselt end surve all olevana, kohustatuna vastama prokuröri küsimustele. Savtšenkova väitel ei ähvardanud ta tunnistajat mitte millegagi, märgib Eesti Ekspress. Prokuratuur pole prokuröri taandamisejuhtumit kommenteerinud. Arutusel olev kriminaalasi puudutab PRIA kalandustoetuse väidetavat kuritarvitamist 126 000 euro ulatuses.


JuhtusVargad töötasid objektil31. mail sai politsei teate, et Tartus Ränilinnas Kvartsi tänaval on ehitusplatsilt varastatud ehitusmaterjali.Vargusega tekitati 2310 eurot kahju.Kelm tüssas autoostjat31. mail pöördus Tartu politseisse 35-aastane mees, kes soovis 4100 euro eest autot osta ning kandis müüjale üle 2000 eurot. Ülejäänud raha pidi mees kokkuleppe järgi tasuma sularahas. Ostja pole aga senimaani autot kätte saanud ning müüjaga ei ole õnnestunud kontakti saada. Kelmusega tekitati kahju 2000 eurot.Lõke ähvardas süüdata kuusehekki31. mail kell 15.05 teatati Põltsamaal Aasa tänaval lõkkest, mis ähvardas süüdata kuusehekki.Päästjad lasid ohtliku lõkke kustutada.Firma hoovist tõusis musta suitsu30. mail kell 20.16 teatati tulekahjust Tartus Ropka tööstusrajoonis Jalaka tänaval. Seal põlesid ettevõtte hoovis ehitusjäätmed, mille hulgas oli saepuru ja vahtplasti.Kuumenenud olid lähedale ladustatud gaasiballoonid. Enne päästjate saabumist oli pauku teinud kuumusest lõhkenud ehitusvahuballoon. Kuumusest purunesid kõrval asuva hoone aknad, kuid tuli ruumidesse ei levinud. Kustutustööd lõpetati kell 20.41.Vanem naine oli kodus ohus30. mail kell 10.30 paiku andis suitsu- ja vingugaasiandur märku tuleohust Tabiveres Pargi tänava maja korteris.Päästjad selgitasid, et pliidil kõrbes toit. Elamise põrandalt leiti kukkunud ja suitsu sisse hinganud vanem naine. Kiirabi viis naise haiglasse.Krediitkaardilt kadus raha30. mail pöördus Tartu politseisse 67-aastane naine, kelle krediitkaardi kontolt oli tema teadmata tehtud tehinguid. Kelmusega tekitati kahju 240 eurot.Vargad tühjendasid veokite paake30. mail sai politsei teate, et Tartus Ropka tööstusrajoonis on Kaupmehe tänavalt varastatud veoautodest umbes tuhat liitrit kütust.Sõiduriistad muudkui lähevad30. mail teatati, et Tartus Uuelt tänavalt varastati rattahoidjast must jalgratas Tunturi RX500. Kahju on 300 eurot.Samal päeval varastati Tartus kesklinnast Küüni tänavalt rattahoidlast elektritõukeratas Xiaomi M365 Pro. Kahju on 280 eurot.