Eestlaste palgad polnud suured, aga ostujõud oli suurem kui soomlastelMõlemal pool Soome lahte oli kaua tavaks arvata, et sõdadevahelise aja Eesti oli eriti alul Soomest vähemarenenum ning, peaasi, kõvasti vaesem maa, kuid jõudis kahe iseseisvusaastakümnega talle kõvasti lähemale nii elatustasemelt kui ka üldiselt arengult. See arvamus läks küll vastuollu teadmisega, et Soomes oli samal ajal kogu Euroopa kiireim majanduskasv, keskmiselt 4,5 protsenti aastas. See tähendas üldise jõukuse kahekordistumist vaid pooleteise aastakümnega. Madalamalt tasemelt alustades ja aeglasemalt edenedes poleks Eesti niisiis mitte kuidagi saanud lähemale jõuda.Esimene viga ongi siin juba lähtetasemetes. Eesti oli Tsaari-Venemaa arenenumaid piirkondi, vastupidiselt tavaarvamusele Soomest majandusarengus ees. Selle adumist omakorda on ilmselt seganud eestlaste komme võrrelda Soomega ainult eestlasi, mitte kogu Eestit, st ka siinseid tollal valdavalt saksakeelseid üla- ja keskkihte. Põhjused põhjusteks. Ka Soomes polnud need ühiskonnakihid omas enamuses veel mitte soome-, vaid rootsikeelsed, ja nii püsis see veel kaua.
Mõlema maa iseseisvumise ajal oli Eesti lähtepositsioon siiski palju kehvem. See oli maailma- ja Vabadussõja järel kurnatud, kapitali polnud, paljude ettevõtete sisseseade oli minema veetud, osa põlde söötis, kariloomade arv järsult langenud, senised turud kaotatud. Soomes polnud sõda majanduslikus mõttes nii palju matti võtnud, oma riigi karkass oli varasemast autonoomiaajast olemas ning ka majanduspoliitika oli seal 1920.–1930. aastatel arukam, ilma suurte vigadeta.
Oma riigi karkass oli Soomes varasemast autonoomiaajast olemas ning ka majanduspoliitika oli seal 1920.–1930. aastatel arukam.
Kuid Jaak Valge näitas kahe aastakümne eest oma doktoritöös (raamatuna: «Lahtirakendamine: Eesti Vabariigi majanduse stabiliseerimine 1918–1924», Rahvusarhiiv, 2003), et pärast esialgsest laosest jagusaamist ületas Eesti SKT per capita veel 1924–1926 Soome oma. Alles seejärel hakkas tekkima mahajäämus, mis 1930. aastatel süvenes.
Nimelt kulgesid naabermaades vastupidise suunaga protsessid: juba varem enamal määral lääneturule tootnud Soome industrialiseerus suure hooga edasi (eelkõige metsa-, paberi- ja tselluloositööstus), tsaariaja lõpus rajatud suurte sõjatehastega Eesti kaotas aga nende turu ja tooraine ning muutus taas eelkõige agraarmaaks. Eesti niisiis mitte ei püüdnud iseseisvusaastail Soomet kinni, vaid lasi mööda ja jäi maha.

Berliini ekspressi algus- ja lõppjaam asus Tallinna sadamas just soomlastest reisijate pärast.
repro

Jaak Valge arvutusi korrigeeris hiljem Martin Klesment – üldiselt selgelt ülespoole (vt nt tema artiklit «Eesti majandusarengu dünaamika näitajaid sõdadevahelisel perioodil», Tuna 1/2008). Nähtavasti tuleks neid aga veelgi korrigeerida, sest lähteandmed on Eesti osas endiselt suuresti hinnangulised ja sellistena just allapoole hinnatud.

«Kuldsed» algusaastad

2010. aastast tegutseb ajaloolise majandusstatistika kogumise, töötlemise ja võrdlemisega nn The Maddison Project, nimetatud selle valdkonna suurkuju Angus Maddisoni (1926–2010) järgi. Juhib seda Groningeni ülikool, rahastavad muu hulgas Maailmapank ja Rahvusvaheline Valuutafond.
Mõne nädala eest juhtis Raivo Vare ühismeedias tähelepanu ühele selle projekti tulemuste populariseerimisnäitele – 20 jõukaimat riiki läbi ajaloo viimase paarisaja aasta vältel, mitte nominaalse SKT põhjal, vaid ostujõu pariteedi järgi ümber hinnatuna. Esitan sellest neli näidet – aastad 1920 ja 1939 ehk meid hetkel huvitava perioodi algus ja lõpp ning nende vahelt 1924, mis oli raske majandusliku ja poliitilise kriisi aasta Eestile, ning 1933, mil esikahekümnesse jõudis Soome.

Näha Eestit sellistel kohtadel on väga üllatav, eks ole, puhtinstinktiivselt hakkad kohe viga otsima. Mina loomulikult samuti. Et lõpuks oli isegi Läti juba tsaariaja lõpul tänu suurlinnale Riiale jõukam... Jah, oli küll, kuid sai maailmasõjas ja selle järelvõitlustes palju enam kannatada, järgnevalt olid seal veelgi suuremad probleemid varem ainult Vene turule tootnud suurtehastega, üldse olid Läti lähtetingimused igati sandimad. Või Tšehhoslovakkia selle mitmekülgse majanduse ja innovaatiliste tööstuskontsernidega – Škoda, Praga, Tatra –, mida kogu sõdadevahelisel ajal kiputakse nii Eestist kui ka Soomest jõukamaks pidama... Tegelikult on varasemastki teada, et enamasti oli vastupidi.
Eesti sai erakorralisi ja väga suuri lisatulusid, kuna oli 1920–1922 Nõukogude Venemaa jaoks esmalt ainus ja seejärel peamine kaubandusaken maailma.
Aga siiski – kohe pärast Vabadussõda!? Osutan veel kord, et tegemist on SKT-ga siseturu ostujõu alusel ning et arvestada tuleb mitte mingisuguse mediaan-eestlase, vaid kogu ühiskonnaga. Lisaks sai Eesti just siis erakorralisi ja väga suuri lisatulusid seetõttu, et oli 1920–1922 Nõukogude Venemaa jaoks esmalt ainus ja seejärel peamine kaubandusaken maailma. Eestit läbis sellal üle 700 miljonit kuldrubla endistest Tsaari-Venemaa kullavarudest, mida üleüldises laoses Nõukogude Venemaa kõige talle vajaliku vastu vahetas. Lisaks Tartu rahuga – sestsamast allikast – saadud 15 miljonile kuldrublale teenis Eesti tänu sellele hinnanguliselt veel kaks-kolm korda nii palju, st kokku 45–60 miljonit kuldrubla ehk 9–12 miljardit Eesti marka.

16. märts 1920. Esimene osa Tartu rahulepingu alusel Eestile antud 15 miljonist kuldrublast on jõudnud Eesti Panga ette Tallinnas.
SA Haapsalu Ja Läänemaa Muuseumid kogu

Eesti seisukohast oli see – taas vastupidiselt tavaarvamusele – põhimõtteliselt täiesti seaduslik. Valdavas enamuses polnud tegemist relvaostude või kommunistliku õõnestustöö finantseerimisega, vaid tõesti hädavajalike esmatarbekaupadega, mille eest maksti selgelt üle. 200 miljonit läks üheleainsale hiiglaslikule veduritehingule. Läänepoolseteks partneriteks olid esmajärjekorras Briti, Saksa ja Rootsi pangad (eriti SEB).
Enamiku vahendustulust teenis riik – riigikassa ja Eesti Panga näol – ning ka ülejäänu jäi suuremalt jaolt Eestisse, mis sest, et ei jõudnud otse mediaan-eestlase rahakotti. Ühiskonna kogujõukus ja statistiline keskmine kasvasid sellevõrra ju ikka. Jah, see tohutu rikkus raisati hiljem suures osas lihtsalt ära – kuid sama suures osas ju sisemajandusse, väga üldistatult öeldes elatustaseme säilitamisse. Elati ära.
Eestist hiljem Lenini valitsusega rahu sõlminud Läti, Leedu ja Soome jäid sellest kullavihmast osasaamisele hiljaks. Ka neile makstud osa tsaariaegsest kullafondist oli väiksem: Lätil neli miljonit, Leedul kolm miljonit, oktoobris 1920 samuti Tartus rahulepinguni jõudnud Soomel – null.

Tallinna–Berliini kiirrongi suvine sõiduplaan ajalehes Deutsche Zeitung 1935. aasta hiliskevadel. Kohale jõudis pisut enam kui ööpäevaga ehk siiski aeglasemalt kui tsaariaja lõpukümnenditel.
repro/dea.digar.ee

Järgnevatel aastatel loodi Eestis aga uus oluline tööstusharu – põlevkivitööstus, suuresti Saksa Mendelssohni panga rahadega, mida siia vahendas Scheeli pangamaja. Eestist sai lühikese ajaga n-ö naftariik, ehkki taas – mediaan-eestlaseni tulu sellest otse ei jõudnud.
Kuid igaüheni Eestis jõudis üldine hinnalangus. Peamiste esmatarbekaupade ja osa teenuste (toit, küte, valgustus, transport, post) hinnad langesid idaturu kaotanud ja lääneturule mitteoodatud Eestis tsaariaja lõpuga võrreldes viiendiku kuni kolmandiku võrra. Riidekaupade ja osa teenuste omad samas tõusid, linnades ka üürid. Palgad kasvasid aga muidugi samuti ja korteriolud paranesid. Võrdluseks: Soomes oli ainult väga ajutisi hinnalangusi, kuid see-eest märksa kiirem nominaalne palgatõus.
Välismaal käidi vähe, raha vahetuskurss teiste valuutade suhtes ei läinud suurele enamusele eriti korda.
Tollane maailm polnud veel sedavõrd globaliseerunud kui nüüd, välismaal käidi vähe, raha vahetuskurss teiste valuutade suhtes ei läinud suurele enamusele eriti korda. Olulisem oli seetõttu, mida palga eest koduturul sai. Ma ei hakka kõrvutama Eesti ja Soome tööstustöölisi või kontoriametnikke, toon sobiva näite parem kohe «kõrgemalt». Kaaperdatud on see Germo Valgenbergi 2017. aastal Tartu Ülikoolis kaitstud bakalaureusetööst, mis võrdleb Eesti ja Soome parlamendiliikmete töötasu aastatel 1919–1939.

Üle kolme aasta, 1934. aasta sügisest 1938. aasta talve lõpuni oli riigikogu «vaikivas olekus», seda ei kutsutud kokku, ehkki põhipalka maksti edasi. Seda perioodi ei pea niisiis arvesse võtma, kuid üldhinnanguks on siiski, et Soome rahvaesindajate palkadega juhtus sama, mis kogu majandusega – mindi Eestist mööda ja nominaalselt olid need seejärel mõnevõrra kõrgemad, lõpus juba pea poolteist korda. Kuid ostujõu alusel avaneb vastupidine pilt – Eesti väiksemate palkade eest sai oluliselt enam. Eestis viibides võis soomlane end kohalikest jõukamana tunda – ning eestlane Soomes (ja üldse välismaal) end selgelt vaesemana. Kuid omas kodus oli vastupidi ja see oli tähtsam. Neis Maddisoni projekti hinnangutes niisiis ei pruugigi erilist viga sees olla.

Eestis vähem hierarhiat

Teen veel ühe üldistuse: majanduskasv oli Soomes küll kiirem, kuid sotsiaalmajanduslikult oli Eesti siiski dünaamilisem. Peamine oli, et varem sisuliselt omandita eestlaste enamusest said iseseisvusajal tänu maareformile ja teistele ümberjagamistele väikeomanikud ja senisest suuremal määral oma elukäigu eest vastutajad, oma õnne sepad. Vara läks uutele omanikele üle 20 miljardi Eesti marga (enam kui 100 miljoni kuldrubla) väärtuses. Eestlastest said peremehed omal maal. Siinse põllumajandustöötaja tööviljakus oli tollal väidetavalt muide kõrgem kui Saksamaal.
Eestlastest said peremehed omal maal. Siinse põllumajandustöötaja tööviljakus oli tollal väidetavalt muide kõrgem kui Saksamaal.
Kõikide rüütlimõisate võõrandamise ja maareformi järel oli Eestis üle 133 000 erineva suurusega talundi. Ligemale 3,5 korda suurema rahvaarvu ning 7,5 korda suurema pindalaga Soomes, kus põllumajanduses ja metsanduses hõivatud elanikkonnaosa oli isegi veidi suurem kui Eestis (mõlemas üle 60 protsendi), ootaks niisiis 460 000–470 000 talundit. Aga oli alla 250 000...

Soome kaitseliitlased 1918. aasta jaanuarist maini väldanud kodusõja ajal.
Wikimedia Commons

Soomes oli pärast 1918. aasta kodusõda küll vastu võetud seadus, mis võimaldas torparitel oma popsikohad riigi abiga välja osta, ning Lex Kallio, mis lubas uute talude rajamiseks tasulisi sundvõõrandamisi suuremate maavalduste küljest, ja Lex Pulkkinen, mis takistas metsamaade koondamist (sh variisikute abil) suurte metsatööstusettevõtete kätte. Kuid Soomes olid endiselt olemas ka mõisad, lihtsalt palju vähem kui neid oli olnud Eestis, sest sealsed olud on põllumajandusele ebasoodsamad. Ent ikka noodsamad endised feodaalmõisad, mis oma viimased (maksustamisalased) privileegid kaotasid muide alles 1951. aastal. Mõisad on Soomes alles seniajani.
Sama näeme teistes majandusvaldkondades: Soomes oli väikeomanikke suhteliselt märksa vähem ja palgatöötajaid vastavalt rohkem. Soome oli üleüldse hierarhilisem, rohkem seisuseühiskonna jäänuseid evinud – veel tänagi eviv – riik ja ühiskond.

Soome parlamendihoone Eduskuntatalo 1930. aastate alguses.
Helsingin Kaupunginmuseo/Wikimedia Commons

Kas Soome majanduselus oli midagi selgelt paremini ka? Muidugi, palju asju oli paremini, sellest alustades, et Soome ei teinud 1920.–1930. aastatel suuri majanduspoliitilisi vigu, aur ei läinud samal määral vileks. Ainult devalveerimisega jäädi 1930. aastal, suure majanduskriisi alguses, mõni kuu hiljaks – kuid mitte kolm aastat, nagu Eesti.
Näiteks autode arv polnud küll kummaski riigis suur, kuid Soomes siiski suhteliselt üle kahe korra kõrgem, umbes 48 000 Eesti umbes 6000 kohta. Suuremate vahemaade tõttu see küll pidigi nii olema. See-eest oli Eestis 1939. aastal 218 000 hobust, Soomes aga sama proportsiooni korral oodatava umbes 700 000 asemel alla 400 000. Ka raudteeliiklus oli Eestis tihedam.
Veel üheks sobivaks näiteks Eesti suuremast sotsiaalmajanduslikust dünaamikast sobiks haridusolude võrdlus. Taas – lähtetingimused olid erinevad, lõpeks jõuti eestikeelse ülikoolini alles 1919. aastal, mil Soomes oli juba aastakümneid kaitstud isegi soomekeelseid doktoritöid. Just Soomest ja teistest Põhjamaadest kutsuti seejärel selle suure murrangu elluviimiseks õppejõude. Kuid tegelikult oli gümnasistide ja tudengite suhtarv eestlaste seas juba tsaariaja lõpus olnud sama mis Soomes. Kui kaasata Eesti puhul ka baltisakslased, siis arvud topelduvad ja polegi enam midagi võrrelda.

Kummalgi maal sisuliselt polnud enam kirjaoskamatust, kuid riikide koolioludes olid suured erinevused. Soomes kehtestati üldine algkoolikohustus 1921. aastal, katva rahvakoolide võrguni jõuti 1925. aastal ja kõikide laste kaasamiseni 1930. aastate lõpus. Eestis oli üldise algkoolikohustuseni jõutud juba 1860.–1870. aastatel (eri valdades eri ajal). Nüüd läks Eesti samamoodi mööda ja kaugele ette kõrghariduses. Samasse aega jäävad eesti teaduskeele teke, varasemaga võrreldes tohutu hulk uusi raamatuid ja ajakirju, üldse kõikvõimaliku loomingu ja kultuuritarbimise plahvatuslik kasv.
Kummalgi maal sisuliselt polnud enam kirjaoskamatust, kuid riikide koolioludes olid suured erinevused.
Haritlaste «ületoodang» polnud nii väikese maa ja keeleruumi kohta õhust võetud väide, haridusele vastavate töökohtade leidmisega oli suuri probleeme ja see omakorda suurendas ühiskonnas tasapisi kuhjuvat rahulolematust. 1930. aastatel ette võetud, haridusteel tõkkeid ja tupikuid tekitanud, kutseharidust soosinud haridusreform oli omas ajas isegi õigustatud, sest hoogu tuli maha võtta.

Tegelikke ühiskonnasiseseid vastuolusid näitab muu hulgas kuritegevuse tase. See diagramm näitab tapmiste arvu Soomes 100 000 inimese kohta. Sõdadeaegsed eriolukorrad on välja jäetud, ka vastsündinute tapmised ei kajastu. Pöörake tähelepanu teisele tulbale. Võrdluseks: Eestis kõikus see suhtarv 3 ümber.
1920. aastate kuritegevuse kasvu puhul tuleb arvestada kuiva seaduse mõju, mis Soomes 1919–1932 kehtis ja mil eelkõige Eestist veeti salakaubana suurtes kogustes piiritust – see oli enne iseseisvumist nimelt olnud meie tähtsaim põllumajandustoode ja tootmisbaas oli ju alles. See oli Eestile endiselt nii oluline, et isegi elupõline täiskarsklane ja karskusliikumise edendaja Jaan Tõnisson ei võtnud riigivanemana soomlasi selles küsimuses kuulda. Konfiskeeritud alkoholi kogus ületas 1930. aastal juba miljon liitrit. Seaduse tulemused ja tagajärjed olid oodatule risti vastupidised, nagu ärakeelamiste puhul pahatihti ikka, ning detsembris 1931 toimunud rahvahääletusel otsustati see suure ülekaaluga tühistada.

Iga soomlane teab numbrikombinatsiooni 543210 tähendust – 5. aprillil 1932 kell 10 hommikul lõppes keeluseadus ja taas sai poest vägijooke osta.
Wikimedia Commons

Piiritusevedamisel oli ära kasutatud sajandite jooksul tekkinud kaupade ja inimeste salakaubaveo ning suhtlusvõrgustikku mõlemal pool Soome lahte, mis ei jäänud tegevuseta veel rea aastate vältel. Muuhulgas pages seda kasutades Eesti kaudu Nõukogude Liitu mingi hulk Soome kommunismiihalejaid. Teemat pole küll eriti uuritud. Üldse oli selliseid «loikkareid», Soomest Nõukogude Liitu hüpanuid, 1920.–1930. aastatel üle 15 000. Muidugi leidus selliseid ka Eestis, kuid mitte tuhandeid.

Põhisuund langes kokku

Otsesed traumad olid Soome ühiskonnas palju sügavamad. Vaatamata «oma» suurvürstiriigile Vene impeeriumi sees oli see nii olnud juba enne iseseisvumist. Maata talurahvast ja popse (torpareid) oli Soomes Eestiga võrreldes olnud suhteliselt rohkemgi ning vastuolud agraarühiskonna sees seetõttu mitte väiksemad. Soome kodusõda näitas seda aastal 1918 ilmekalt.

Riigikogu istungisaal 1920. aastatel.
www.riigikogu.ee

Selle sõja 30 000-le lähenev hukkunute arv oli suhteliselt võttes poolteist korda enam kui eesti rahva kaotused Vabadussõjas, see langes kolm korda lühemale ajavahemikule ning kanti otseselt vennatapusõjas, samas kui meie Vabadussõda oli palju vähemal määral kodusõda ja pigem ühendas varem lõhestunud rahvast. Trauma niisiis pidigi Soomes rängem olema – koos mõlemapoolse vaikimiskultuuriga teatud asjadest.
Eestis polnud mingeid Soome, ammugi siis Vene mõttes valgeid olnudki. Just eelkõige sotsiaaldemokraadid ja tööerakondlased lõidki siin vabariigi, selle riigikorra, põhiseaduse jne; alles hiljem, sedamööda, kuidas eestlaste enamus muutus väikeomanikeks, hakkasid poliitilised eelistused muutuma.
1930. aastatel kärbiti demokraatiat – parlamentaarse korra ja regulaarselt toimuvate enam-vähem vabade valimiste mõttes, tänapäevases tähenduses polnud demokraatiat tollal mitte kusagil – nii Eestis kui ka Soomes, kus Eduskund ja enamik erakondi siiski jätkasid katkestusteta oma tegevust. Vasak- ja paremtiiba lõigati ikkagi maha ka seal.

Soome president Pehr Evind Svinhufvud 1932. aastal Kloostrimetsas Konstantin Pätsi talus. Pildile jäid ka mitmed Eesti riigivanema pereliikmed kui ka riigitegelased.
Fotis

Sellele, miks parlamentaarne kord Eestis mõneks ajaks katkes, Soomes aga mitte, pole täiesti ühest vastust. Lisaks puhtsubjektiivsetele, teatud isikute rollile taanduvatele põhjustele on siin küsimus selle korra palju pikemates traditsioonides Soomes ja suure majanduskriisi raskemas käigus Eestis. Osunduste peale meie esimese põhiseaduse tekstile jne võiks vastu küsida, milline konstitutsioon kehtis Hitleri-Saksamaal? Õige, ikka see maailma kõige demokraatlikum, Weimari vabariigi oma!
Sellele, miks parlamentaarne kord Eestis mõneks ajaks katkes, Soomes aga mitte, pole täiesti ühest vastust.
Paber kannatab teatavasti kõike. Paberil on ka Putini-Venemaal demokraatia, pluralism, erakondade paljusus, valimised jmt. Eesti oli 1920.–1930. aastatel alles siirdeühiskond tsaariaegsest autoritaarsusest demokraatiasse, mitte veel demokraatia, ja teisiti poleks see saanudki olla. Küll tagasilöökidega, kuid siiski püsiva suunaga demokraatia poole. Ootamatum on ehk, et sedasama võib öelda Soome kohta.


Huvitav anomaalia: Slava Ukraini vapinägu läks poliitikasse, liitus ParempoolsetegaKorruptsiooniskandaalist räsitud heategevusühingu Slava Ukraini vapinägu Ilmar Raag liitus parempoolsetega.
Asjast teatas ERR.
Huvitav anomaalia: Slava juht Johanna-Maria Lehtme lahkus poliitikast, ühingu tugisammas ja propagandist siirdus poliitikasse.


Politsei pidas kinni Jõhvi meest petta üritanud Läti kelmiPolitsei pidas kinni pangakelmuses osalenud mehe, keda kahtlustatakse petuskeemi elluviimises.25. mail sai politsei teate, et Jõhvis püüdsid kelmid ühelt eakalt mehelt välja petta 9000 eurot. End Eesti Panga töötaja ja politseinikuna tutvustanud tuvastamata isikud helistasid talle ning rääkisid toimuvast politsei salaoperatsioonist, mille eesmärgiks on pangatöötajast kelmi kinnipüüdmine. Ohvrit juhendati kogu oma raha pangakontolt välja võtma ning järgmisel päeval kohale sõitvale Eesti Panga kullerile üle andma.
Kelmiks osutus lätlane
Raha pidi üle antama 26. mai hommikul. Enne petuskeemi lõpuleviimist sekkusid "operatsiooni" aga päris politseinikud, kes reede hommikul Jõhvi kohale sõitnud väidetava Eesti Panga kulleri vahetult raha üleandmisel ka kinni pidasid. Kinnipeetud isik osutus Läti kodanikuks, kelle kohta kogutud tõendid andsid alust kahtlustada teda viimase kolme kuu jooksul veel vähemalt neljal korral samasuguse petuskeemi järgi Eesti kannatanutelt raha kokkukorjamises, millega tekitati kannatanutele ligemale 60 000 eurot kahju. Läti kodaniku käest võeti ära ka Eesti Panga nime ja muude sümbolitega võltsitud dokumendid raha vastuvõtmise-üleandmise kohta.
Menetluse käigus on tuvastatud, et samasuguseid Eesti Panga kirjadega dokumente andis isik ka teistele kannatanutele raha kättesaamisel. Et isikut oli alust kahtlustada mitme kelmuse episoodi toimepanemises ning vältimaks isiku menetlusest kõrvalehoidmist, pidas prokuratuur vajalikuks taotleda isiku vahistamist kaheks kuuks, mille kohus ka rahuldas, rääkis Ida prefektuuri kriminaalteabetalituse juht Marika Vodja.
Ka märtsi lõpus pidas politsei Tallinnas kinni kaks isikut, keda samuti kahtlustatakse samasuguste Eesti Panga kulleri legendiga kelmuste organiseerimises. Kahtlustuse kohaselt on isikud seotud 40 000 euro väljapetmises kahelt kannatanult. Nende saadetud kullerid pidas politsei selle aasta naistepäeval Narvas kannatanuga suhtlemisel kinni ning ka nende juurest leiti samasuguseid Eesti Panga kirjadega võltsitud dokumente.
Raha raske tagasi saada
Politseinik märkis, et ehkki konkreetselt teolt tabatud kelmide puhul õnnestus politseil kahju tekkimist ennetada, on juba toimunud kelmuse episoodides kaotatud raha tagasisaamise võimalus paraku üsna väike. "Välismaal kelmidega koostööd tegevad kohalikud "kullerid" toimetavad raha esimesel võimalusel riigist välja ning raha edasise liikumise jälgimine on raskendatud. Seetõttu on politseil parimaks võimaluseks kahju tekkimise vältimiseks teha ennetustööd ja tegelda kelmustega seotud kohalike kurjategijate püüdmisega. Internetis levivad pakkumised liituda sellise kuritegeliku skeemiga võivad küll tähendada lühiajalist hõlptulu, kuid varem või hiljem ristuvad selliste inimeste ja politsei teed, mis omakorda toob kaasa kuritegelikul teel saadud tulu konfiskeerimise ja kriminaalkaristuse," rõhutas kriminaalpolitseinik.
Vodja tuletas meelde, et ei politseinikud ega pangatöötajad vii inimestega läbi selliseid "salaoperatsioone", mis hõlmaksid isikult tema raha kellelegi üleandmist. Politsei ega pangad ei uuri inimestelt telefoni teel tema isiku- või pangakontode andmeid. "Kui sulle helistatakse politseist või pangast, võid sa alati küsida kohtumist politseijaoskonnas või pangakontoris ning ise veenduda, kellega päriselt vestlus käib. Samuti on lihtne viis sellise kelmuse puhul petturite tuvastamiseks nendega telefonis eesti keeles rääkimine − üldjuhul sellised petturid eesti keelt ei valda," toonitas Vodja.


Eesti Panga „esindaja“ nabiti kinni25. mail sai politsei teate, et Jõhvis püüdsid kelmid eakalt välja petta 9000 eurot. End Eesti Panga töötajate ja politseinikena tutvustanud tuvastamata isikud helistasid härrale ning selgitasid, et toimub politsei salaoperatsioon, mille eesmärk on püüda kinni pangatöötajast kelm. Eakat juhendati kogu oma raha pangakontolt välja võtma ning Eesti Panga kullerile üle andma.Enne petuskeemi lõpule viimist sekkusid „operatsiooni“ päris politseinikud, kes Jõhvi sõitnud Eesti Panga „kulleri“ raha üleandmisel kinni pidasid. Isik osutus Läti kodanikuks, kelle kohta kogutud tõendid andsid alust kahtlustada teda viimase kolme kuu jooksul veel vähemalt neljal korral samasuguses petuskeemis, millega tekitati kannatanutele 60 000 eurot kahju. Läti kodaniku käest võeti ära Eesti Panga nime ja muude sümbolitega võltsitud dokumendid raha vastuvõtmise ja üleandmise kohta. Politseinik märkis, et ehkki konkreetselt teolt tabatud kelmide puhul õnnestus politseil kahju tekkimist ennetada, on juba toimunud kelmuse episoodides kaotatud raha tagasisaamise võimalus üsna väike.OHTULEHT.EE


Eestlaste palgad polnud suured, aga ostujõud oli suurem kui soomlastelMõlemal pool Soome lahte oli kaua tavaks arvata, et sõdadevahelise aja Eesti oli eriti alul Soomest vähem arenenum ning, peaasi, kõvasti vaesem maa, kuid jõudis kahe iseseisvusaastakümnega talle kõvasti lähemale nii elatustasemelt kui ka üldiselt arengult.See arvamus läks küll vastuollu teadmisega, et Soomes oli samal ajal kogu Euroopa kiireim majanduskasv, keskmiselt 4,5 protsenti aastas. See tähendas üldise jõukuse kahekordistumist vaid pooleteise aastakümnega. Madalamalt tasemelt alustades ja aeglasemalt edenedes poleks Eesti niisiis mitte kuidagi saanud lähemale jõuda.Esimene viga ongi siin juba lähtetasemetes. Eesti oli Tsaari-Venemaa arenenumaid piirkondi, vastupidiselt tavaarvamusele Soomest majandusarengus ees. Selle adumist omakorda on ilmselt seganud eestlaste komme võrrelda Soomega ainult eestlasi, mitte kogu Eestit, st ka siinseid tollal valdavalt saksakeelseid üla- ja keskkihte. Põhjused põhjusteks. Ka Soomes polnud need ühiskonnakihid omas enamikus veel mitte soome-, vaid rootsikeelsed, ja nii püsis see veel kaua.Mõlema maa iseseisvumise ajal oli Eesti lähtepositsioon siiski palju kehvem. See oli maailma- ja Vabadussõja järel kurnatud, kapitali polnud, paljude ettevõtete sisseseade oli minema veetud, osa põlde söötis, kariloomade arv järsult langenud, senised turud kaotatud. Soomes polnud sõda majanduslikus mõttes nii palju matti võtnud, oma riigi karkass oli varasemast autonoomiaajast olemas ning ka majanduspoliitika oli seal 1920.-1930. aastatel arukam, ilma suurte vigadeta.Kuid Jaak Valge näitas kahe aastakümne eest oma doktoritöös (raamatuna: «Lahtirakendamine: Eesti Vabariigi majanduse stabiliseerimine 1918-1924», Rahvusarhiiv, 2003), et pärast esialgsest laosest jagusaamist ületas Eesti SKT per capita veel 1924-1926 Soome oma. Alles seejärel hakkas tekkima mahajäämus, mis 1930. aastatel süvenes. Nimelt kulgesid naabermaades vastupidise suunaga protsessid: juba varem enamal määral lääneturule tootnud Soome industrialiseerus suure hooga edasi (eelkõige metsa-, paberi- ja tselluloositööstus), tsaariaja lõpus rajatud suurte sõjatehastega Eesti kaotas aga nende turu ja tooraine ning muutus taas eelkõige agraarmaaks. Eesti niisiis mitte ei püüdnud iseseisvusaastail Soomet kinni, vaid lasi mööda ja jäi maha.Jaak Valge arvutusi korrigeeris hiljem Martin Klesment - üldiselt selgelt ülespoole (vt nt tema artiklit «Eesti majandusarengu dünaamika näitajaid sõdadevahelisel perioodil», Tuna 1/2008). Nähtavasti tuleks neid aga veelgi korrigeerida, sest lähteandmed on Eesti osas endiselt suuresti hinnangulised ja sellistena just allapoole hinnatud.«Kuldsed» algusaastad2010. aastast tegutseb ajaloolise majandusstatistika kogumise, töötlemise ja võrdlemisega nn The Maddison Project, nimetatud selle valdkonna suurkuju Angus Maddisoni (1926-2010) järgi. Juhib seda Groningeni ülikool, rahastavad muu hulgas Maailmapank ja Rahvusvaheline Valuutafond. Mõne nädala eest juhtis Raivo Vare ühismeedias tähelepanu ühele selle projekti tulemuste populariseerimisnäitele - 20 jõukaimat riiki läbi ajaloo viimase paarisaja aasta vältel, mitte nominaalse SKT põhjal, vaid ostujõu pariteedi järgi ümber hinnatuna. Esitan sellest neli näidet: aastad 1920 ja 1939 ehk meid hetkel huvitava perioodi algus ja lõpp ning nende vahelt 1924, mis oli raske majandusliku ja poliitilise kriisi aasta Eestile, ning 1933, mil esikahekümnesse jõudis Soome.Näha Eestit sellistel kohtadel on väga üllatav, eks ole, puhtinstinktiivselt hakkad kohe viga otsima. Mina loomulikult samuti. Et lõpuks oli isegi Läti juba tsaariaja lõpul tänu suurlinn Riiale jõukam... Jah, oli küll, kuid sai maailmasõjas ja selle järelvõitlustes palju enam kannatada, järgnevalt olid seal veelgi suuremad probleemid varem ainult Vene turule tootnud suurtehastega, üldse olid Läti lähtetingimused igati sandimad.Aga siiski - kohe pärast Vabadussõda!? Jah, Eesti sai just siis erakorralisi lisatulusid seetõttu, et oli 1920-1922 Nõukogude Venemaa jaoks esmalt ainus ja seejärel peamine kaubandusaken maailma. Eestit läbis sellal üle 700 miljonit kuldrubla endistest Tsaari-Venemaa kullavarudest, mida üleüldises laoses Nõukogude Venemaa kõige talle vajaliku vastu vahetas. Lisaks Tartu rahuga - sestsamast allikast - saadud 15 miljonile kuldrublale teenis Eesti tänu sellele hinnanguliselt veel kaks-kolm korda nii palju, st kokku 45-60 miljonit kuldrubla ehk 9-12 miljardit Eesti marka.Eesti seisukohast oli see - taas vastupidiselt tavaarvamusele - põhimõtteliselt täiesti seaduslik. Valdavas enamikus polnud tegemist relvaostude või kommunistliku õõnestustöö finantseerimisega, vaid tõesti hädavajalike esmatarbekaupadega, mille eest maksti selgelt üle. 200 miljonit läks üheleainsale hiiglaslikule veduritehingule. Läänepoolseteks partneriteks olid esmajärjekorras Briti, Saksa ja Rootsi pangad (eriti SEB).Enamiku vahendustulust teenis riik - riigikassa ja Eesti Panga näol - ning ka ülejäänu jäi suuremalt jaolt Eestisse, mis sest, et ei jõudnud otse mediaaneestlase rahakotti. Ühiskonna kogujõukus ja statistiline keskmine kasvasid sellevõrra ju ikka. Jah, see tohutu rikkus raisati hiljem suures osas lihtsalt ära - kuid sama suures osas ju sisemajandusse, väga üldistatult öeldes elatustaseme säilitamisse. Elati ära.Eestist hiljem Lenini valitsusega rahu sõlminud Läti, Leedu ja Soome jäid sellest kullavihmast osasaamisele hiljaks. Ka neile makstud osa tsaariaegsest kullafondist oli väiksem: Lätil neli miljonit, Leedul kolm miljonit, oktoobris 1920 Tartus rahulepinguni jõudnud Soomel - null.Järgnevatel aastatel loodi Eestis aga uus oluline tööstusharu - põlevkivitööstus, suuresti Saksa Mendelssohni panga rahadega, mida siia vahendas Scheeli pangamaja. Eestist sai lühikese ajaga n-ö naftariik, ehkki taas - mediaaneestlaseni tulu sellest otse ei jõudnud.Kuid igaüheni Eestis jõudis üldine hinnalangus. Peamiste esmatarbekaupade ja osa teenuste (toit, küte, valgustus, transport, post) hinnad langesid idaturu kaotanud ja lääneturule mitteoodatud Eestis tsaariaja lõpuga võrreldes viiendiku kuni kolmandiku võrra. Riidekaupade ja osa teenuste omad samas tõusid, linnades ka üürid. Palgad kasvasid aga muidugi samuti ja korteriolud paranesid. Võrdluseks: Soomes oli ainult väga ajutisi hinnalangusi, kuid see-eest märksa kiirem nominaalne palgatõus.Tollane maailm polnud veel sedavõrd globaliseerunud kui nüüd, välismaal käidi vähe, raha vahetuskurss teiste valuutade suhtes ei läinud suurele enamikule eriti korda. Olulisem oli seetõttu, mida palga eest koduturul sai. Ma ei hakka kõrvutama Eesti ja Soome tööstustöölisi või kontoriametnikke, toon sobiva näite parem kohe «kõrgemalt». «Kaaperdatud» on see Germo Valgenbergi 2017. aastal Tartu Ülikoolis kaitstud bakalaureusetööst, mis võrdleb Eesti ja Soome parlamendiliikmete töötasu aastatel 1919-1939.Üle kolme aasta, 1934. aasta sügisest 1938. aasta talve lõpuni oli riigikogu «vaikivas olekus», seda ei kutsutud kokku, ehkki põhipalka maksti edasi. Seda perioodi ei pea niisiis arvesse võtma, kuid üldhinnanguks on siiski, et Soome rahvaesindajate palkadega juhtus sama, mis kogu majandusega: mindi Eestist mööda ja nominaalselt olid need seejärel mõnevõrra kõrgemad, lõpus juba pea poolteist korda. Kuid ostujõu alusel avaneb vastupidine pilt: Eesti väiksemate palkade eest sai tunduvalt enam. Eestis viibides võis soomlane end kohalikest jõukamana tunda - ning eestlane Soomes (ja üldse välismaal) end selgelt vaesemana. Kuid omas kodus oli vastupidi ja see oli tähtsam.Eestis vähem hierarhiatTeen veel ühe üldistuse: majanduskasv oli Soomes küll kiirem, kuid sotsiaalmajanduslikult oli Eesti siiski dünaamilisem. Peamine oli, et varem sisuliselt omandita eestlaste enamikust sai iseseisvusajal tänu maareformile ja teistele ümberjagamistele väikeomanikud ja senisest suuremal määral oma elukäigu eest vastutajad. Vara läks uutele omanikele üle 20 miljardi Eesti marga (enam kui 100 miljoni kuldrubla) väärtuses. Eestlastest said peremehed omal maal. Siinse põllumajandustöötaja tööviljakus oli tollal väidetavalt kõrgem kui Saksamaal.Kõikide rüütlimõisate võõrandamise ja maareformi järel oli Eestis üle 133 000 eri suurusega talundi. Ligemale 3,5 korda suurema rahvaarvu ning 7,5 korda suurema pindalaga Soomes, kus põllumajanduses ja metsanduses hõivatud elanikkonnaosa oli isegi veidi suurem kui Eestis (mõlemas üle 60 protsendi), ootaks niisiis 460 000-470 000 talundit. Aga oli alla 250 000...Soomes oli pärast 1918. aasta kodusõda küll vastu võetud seadus, mis võimaldas torparitel oma popsikohad riigi abiga välja osta, ning Lex Kallio, mis lubas uute talude rajamiseks tasulisi sundvõõrandamisi suuremate maavalduste küljest, ja Lex Pulkkinen, mis takistas metsamaade koondamist (sh variisikute abil) suurte metsatööstusettevõtete kätte. Kuid Soomes olid endiselt olemas ka mõisad, lihtsalt palju vähem kui neid oli olnud Eestis, sest sealsed olud on põllumajandusele ebasoodsamad. Ent ikka noodsamad endised feodaalmõisad, mis oma viimased (maksustamisalased) privileegid kaotasid muide alles 1951. aastal. Mõisad on Soomes alles seniajani.Sama näeme teistes majandusvaldkondades: Soomes oli väikeomanikke suhteliselt märksa vähem ja palgatöötajaid vastavalt rohkem. Soome oli üleüldse hierarhilisem, rohkem seisuseühiskonna jäänuseid evinud - veel tänagi evivriik ja ühiskond.Kas Soome majanduselus oli midagi selgelt paremini ka? Muidugi, palju asju oli paremini, sellest alustades, et Soome ei teinud 1920.-1930. aastatel suuri majanduspoliitilisi vigu, aur ei läinud samal määral vileks. Ainult devalveerimisega jäädi 1930. aastal, suure majanduskriisi alguses, mõni kuu hiljaks - kuid mitte kolm aastat, nagu Eesti.Näiteks autode arv polnud küll kummaski riigis suur, kuid Soomes siiski suhteliselt üle kahe korra kõrgem, umbes 48 000, Eesti umbes 6000 kohta. Suuremate vahemaade tõttu see küll pidigi nii olema. See-eest oli Eestis 1939. aastal 218 000 hobust, Soomes aga sama proportsiooni korral oodatava umbes 700 000 asemel alla 400 000. Ka raudteeliiklus oli Eestis tihedam.Veel üheks sobivaks näiteks Eesti suuremast sotsiaalmajanduslikust dünaamikast sobiks haridusolude võrdlus. Taas - lähtetingimused olid erinevad, lõpeks jõuti eestikeelse ülikoolini alles 1919. aastal, mil Soomes oli juba aastakümneid kaitstud isegi soomekeelseid doktoritöid. Just Soomest ja teistest Põhjamaadest kutsuti seejärel selle suure murrangu elluviimiseks õppejõude. Kuid tegelikult oli gümnasistide ja tudengite suhtarv eestlaste seas juba tsaariaja lõpus olnud sama mis Soomes. Kui kaasata Eesti puhul ka baltisakslased, siis arvud topelduvad ja polegi enam midagi võrrelda.Kummalgi maal sisuliselt polnud enam kirjaoskamatust, kuid riikide koolioludes olid suured erinevused. Soomes kehtestati üldine algkoolikohustus 1921. aastal, katva rahvakoolide võrguni jõuti 1925. aastal ja kõikide laste kaasamiseni 1930. aastate lõpus. Eestis oli üldise algkoolikohustuseni jõutud juba 1860.-1870. aastatel (eri valdades eri ajal). Nüüd läks Eesti samamoodi mööda ja kaugele ette kõrghariduses. Samasse aega jäävad eesti teaduskeele teke, varasemaga võrreldes tohutu hulk uusi raamatuid ja ajakirju, üldse kõikvõimaliku loomingu ja kultuuritarbimise plahvatuslik kasv.Haritlaste «ületoodang» polnud nii väikese maa ja keeleruumi kohta õhust võetud väide, haridusele vastavate töökohtade leidmisega oli suuri probleeme ja see omakorda suurendas ühiskonnas tasapisi kuhjuvat rahulolematust. 1930. aastatel ette võetud, haridusteel tõkkeid ja tupikuid tekitanud, kutseharidust soosinud haridusreform oli omas ajas isegi õigustatud, sest hoogu tuli maha võtta.Põhisuund langes kokkuOtsesed traumad olid Soome ühiskonnas palju sügavamad. Vaatamata «oma» suurvürstiriigile Vene impeeriumi sees oli see nii olnud juba enne iseseisvumist. Maata talurahvast ja popse (torpareid) oli Soomes Eestiga võrreldes olnud suhteliselt rohkemgi ning vastuolud agraarühiskonna sees seetõttu mitte väiksemad. Soome kodusõda näitas seda aastal 1918 ilmekalt.Selle sõja 30 000-le lähenev hukkunute arv oli suhteliselt võttes poolteist korda enam kui eesti rahva kaotused Vabadussõjas, see langes kolm korda lühemale ajavahemikule ning kanti otseselt vennatapusõjas, samas kui meie Vabadussõda oli palju vähemal määral kodusõda ja pigem ühendas varem lõhestunud rahvast. Trauma niisiis pidigi Soomes rängem olema.Eestis polnud Soome, ammugi siis Vene mõttes valgeid olnudki. Just eelkõige sotsid ja tööerakondlased lõidki siin vabariigi, selle riigikorra, põhiseaduse jne; alles hiljem, sedamööda, kuidas eestlaste enamik muutus väikeomanikeks, hakkasid poliitilised eelistused muutuma.1930. aastatel kärbiti demokraatiat - parlamentaarse korra ja regulaarselt toimuvate enam-vähem vabade valimiste mõttes, tänapäevases tähenduses polnud demokraatiat tollal mitte kusagil - nii Eestis kui ka Soomes, kus Eduskund ja enamik erakondi siiski jätkasid katkestusteta oma tegevust. Vasakja paremtiiba lõigati ikkagi maha ka seal.Sellele, miks parlamentaarne kord Eestis mõneks ajaks katkes, Soomes aga mitte, pole täiesti ühest vastust. Lisaks puhtsubjektiivsetele, teatud isikute rollile taanduvatele põhjustele on siin küsimus selle korra palju pikemates traditsioonides Soomes ja suure majanduskriisi raskemas käigus Eestis. Osunduste peale meie esimese põhiseaduse tekstile jne võiks vastu küsida, milline konstitutsioon kehtis Hitleri-Saksamaal? Õige, ikka see maailma kõige demokraatlikum, Weimari vabariigi oma!Paber kannatab teatavasti kõike. Paberil on ka Putini-Venemaal demokraatia, pluralism, erakondade paljusus, valimised jmt. Eesti oli 1920.-1930. aastatel alles siirdeühiskond tsaariaegsest autoritaarsusest demokraatiasse, mitte veel demokraatia, ja teisiti poleks see saanudki olla. Küll tagasilöökidega, kuid siiski püsiva suunaga demokraatia poole. Ootamatum on ehk, et sedasama võib öelda Soome kohta.Eesti rahvasaadik sai palgaraha eest hulga rohkem toidukaupuAastatel 1926, 1933 ja 1938 keskmiste väljamakstud parlamendipalkade eest ostetavate kaupade keskmised võimalikud kogused jaehindades.Allikas: Germo Valgenberg, Eesti ja Soome parlamendiliikmete töötasud aastatel 1919-1939. Tartu Ülikooli bakalaureusetöö 2017."Oma riigi karkass oli Soomes varasemast autonoomiaajast olemas ning ka majanduspoliitika oli seal 1920.-1930. aastatel arukam.""Eesti sai erakorralisi ja väga suuri lisatulusid, kuna oli 1920-1922 Nõukogude Venemaa jaoks esmalt ainus ja seejärel peamine kaubandusaken maailma."Eesti oli soomlastele läbisõiduhoov teel Euroopasse. Õigemini küll - Tallinn sellal oligi juba «Euroopa». Siitkaudu toimisid lisaks laevaliinidele ka peamised rongi- ja lennuliinid - kuni reisilennuki Kaleva allatulistamiseni venelaste poolt 14. juunil 1940.Soome president Pehr Evind Svinhufvud 1932. aastal Kloostrimetsas Konstantin Pätsi talus. Pildile jäid ka mitmed Eesti riigivanema pereliikmed ning riigi- ja sõjandustegelased.Riigikogu istungisaal 1920. aastatel.Soome parlamendihoone Eduskuntatalo 1930. aastate alguses.ANDRES ADAMSON, ajaloolane


Politseiniku ja pangatöötajana esinenud petiste süül jäi eakas mees ilma 1700 eurostPolitsei poole pöördus eakas härra, kes langes petuskeemi ohvriks ning jäi seetõttu ilma pangakontol hoitud 1748 eurost.21. juunil pöördus politseisse 80-aastane mees, kes sai kõne end politseiametnikuna esitlenud inimeselt. Väidetav politseinik ütles mehele, et tema SEB pangakontole tahetakse sisse minna ja tegevuse peataiseks ühendati ta pangatöötajaga.
Mees ütles telefoni teel enda ID-kaardi andmed ja pangatunnused. Hiljem avastas mees, et tema pangakontolt on tema teadmata kantud võõrastele kontodele 1748 eurot.
Ühtlasi palus eile politsei abi 24-aastane naine, kes pani Facebook Marketplace’i müüki turvatooli. Temaga võttis ühendust ostja, kes saatis talle Omniva lingi paki saatmiseks. Naine avas kullerteenuse lingi ja sisestas lehel nõutud andmed.
Hiljem avastas ta, et tema pangakontolt on tema teadmata tehtud võõrastele kontodele ülekandeid summas 760 eurot.


Euroopa Komisjon hakkab e-kaubanduse skeemitajaid pitsitamaEuroopa Komisjon lubab viimase poole sajandi suurimat tollireformi, mille käigus luuakse ka Euroopa ühtne tolliamet.
Mis täpselt on neid pakkides ja kas sellelt on ka õiglaselt maksu makstud, ei tea lõpuni mitte keegi.
Foto: Liis Treimann
Alates koroonapandeemia algusest on e-kaubandus paisunud plahvatusliku kiirusega. Seda mitte üksnes Euroopa Liidu ühisturul, vaid import on püstloodis kasvanud ka kolmandatest riikidest.
Möödunud aastal käis liikmesriikide tollist läbi üle miljardi deklaratsiooni, mille puhul ei suuda aga Euroopa Liit päriselt hinnata, kas kaupadelt on õiglaselt kõik tollimaksud ja käibemaks tasutud. Nüüd püüabki Brüssel olukorra üle kontrolli haarata.
Euroopa Komisjon tutvustab tuleval nädalal liikmesriikidele regulatsiooni, mille eesmärk on panna suured kaubandusplatvormid ise tollitasude eest vastutama. Selle käigus luuakse nii ühtne Euroopa tolliamet kui ka andmevahetusplatvorm, et kõik 27 liikmesriiki saaks rakendada regulatsiooni samadel alustel.
“Oleme aastaid sellele teemale tähelepanu pööranud. Meie hinnangul jääb maksu- ja tolliametil igal aastal sadu miljoneid eurosid käibemaksu saamata, sest puudub info finantsasutustelt, kui palju ja kellele eestlased e-ostude raha viivad,” ütleb Eesti e-kaubanduse liidu juht Tõnu Väät.
Euroopa Komisjon arvab, et kogu liidu peale on ainuüksi käibemaksupettuse ulatus 50 miljardit eurot aastas. Uus regulatsioon lihtsustaks ka tolliprotsesse, mille mõjuks prognoositakse veel mitu miljardit eurot sääste.
Loe pikemalt Äripäevast.


Tallinna halduskohus: Elmar Vaheri teenistusest kõrvaldamiseks ei olnud piisavalt alustTallinna Halduskohus rahuldas Politsei- ja Piirivalveameti endise peadirektori Elmar Vaheri kaebuse, mis puudutas tema suhtes alustatud distsiplinaarmenetlust ja teenistusest kõrvaldamist.
 Tallinna Halduskohus rahuldas tänase kohtuotsusega Politsei- ja Piirivalveameti endise peadirektori Elmar Vaheri kaebuse ning tühistas Vabariigi Valitsuse 22.03.2023 korralduse, millega algatati Vaheri suhtes distsiplinaarmenetlus ning kõrvaldati ta teenistusest.
Halduskohus leidis, et kuna distsiplinaarkaristuse saab ametnikule määrata üksnes kahe aasta jooksul teenistuskohustuste süülise rikkumisena käsitatava teo toime panemisest arvates, siis eeldab distsiplinaarmenetluse algatamine ka vastavat teavet, mille pinnalt saab teo toimepanekut vähemalt tõenäoliseks pidada.
Konkreetsel juhul tõdes kohus, et Vabariigi Valitsuse korralduses ei olnud viidet ühelegi sellisele kaebaja teole. Kriminaalmenetluses esitatud kahtlustuses, mis puudutab kelmusele kaasaaitamist ja millele Vabariigi Valitsus oma korralduses viitas, oli nimetatud küll mitu kaebaja konkreetset tegu, ent kõik need olid aset leidnud rohkem kui kaks aastat enne distsiplinaarmenetluse algatamist.
Halduskohus leidis, et pelgalt see, et kaebajale oli kriminaalmenetluses esitatud kahtlustus, ei saanud see olla piisav alus distsiplinaarmenetluse algatamiseks ja tema teenistusest kõrvaldamiseks distsiplinaarmenetluse ajaks. Kohtu hinnangul ei ole kuidagi välistatud, et ametniku teatavate käitumisaktide osas on kriminaalmenetluses kahtlustuse esitamine põhjendatud, distsiplinaarmenetluse algatamine aga mitte.
Kuna kaebaja teenistusest kõrvaldamine oli just õigusvastaselt algatatud distsiplinaarmenetluse tagajärg, oli halduskohtu hinnangul lubamatu ka teenistusest kõrvaldamine. Selle ajal vähendati kaebajale makstavat töötasu, mistõttu tegi halduskohus Vabariigi Valitsusele ettekirjutuse arvestada välja selle tõttu saamata jäänud tasu suurus ja see välja maksta.
Asjaomane distsiplinaarmenetlus ise lõppes kohtumenetluse ajal tulenevalt sellest, et kaebaja teenistustähtaeg lõppes ja ta vabastati politseiteenistusest 02.05.2023.
Halduskohtu otsus ei ole jõustunud ning osapooltel on 30 päeva jooksul õigus esitada apellatsioonkaebus ringkonnakohtule.


Kohus tühistas valitsuse korralduse Vaheri töölt kõrvaldamise kohtaTALLINN, 22. juuni, BNS – Tallinna halduskohus rahuldas neljapäeval politsei- ja piirivalveameti (PPA) endise peadirektori Elmar Vaheri kaebuse ja tühistas valitsuse 22. märtsi korralduse, millega algatati Vaheri suhtes distsiplinaarmenetlus ning kõrvaldati ta teenistusest.
Halduskohus leidis, et kuna distsiplinaarkaristuse saab ametnikule määrata üksnes kahe aasta jooksul teenistuskohustuste süülise rikkumisena käsitatava teo toime panemisest arvates, siis eeldab distsiplinaarmenetluse algatamine ka vastavat teavet, mille pinnalt saab teo toimepanekut vähemalt tõenäoliseks pidada.
Kohus tõdes, et valitsuse korralduses ei olnud viidet ühelegi sellisele kaebaja teole. Kriminaalmenetluses esitatud kahtlustuses, mis puudutab kelmusele kaasaaitamist ja millele valitsus oma korralduses viitas, oli nimetatud küll mitu kaebaja konkreetset tegu, ent kõik need olid aset leidnud rohkem kui kaks aastat enne distsiplinaarmenetluse algatamist.
Halduskohus leidis, et pelgalt see, et kaebajale oli kriminaalmenetluses esitatud kahtlustus, ei saanud see olla piisav alus distsiplinaarmenetluse algatamiseks ja tema teenistusest kõrvaldamiseks distsiplinaarmenetluse ajaks. Kohtu hinnangul ei ole kuidagi välistatud, et ametniku teatavate käitumisaktide osas on kriminaalmenetluses kahtlustuse esitamine põhjendatud, distsiplinaarmenetluse algatamine aga mitte.
Kuna kaebaja teenistusest kõrvaldamine oli just õigusvastaselt algatatud distsiplinaarmenetluse tagajärg, oli halduskohtu hinnangul lubamatu ka teenistusest kõrvaldamine. Selle ajal vähendati kaebajale makstavat töötasu, mistõttu tegi halduskohus Vabariigi Valitsusele ettekirjutuse arvestada välja selle tõttu saamata jäänud tasu suurus ja see välja maksta.
Asjaomane distsiplinaarmenetlus ise lõppes kohtumenetluse ajal tulenevalt sellest, et kaebaja teenistustähtaeg lõppes ja ta vabastati politseiteenistusest 2. mail.
Halduskohtu otsus ei ole jõustunud ning osapooltel on 30 päeva jooksul õigus esitada apellatsioonkaebus ringkonnakohtule.
Tallinna toimetus, +372 610 8814, sise@bns.ee
Baltic News Service


Kohus tühistas Vaheri teenistusest kõrvaldamise   Halduskohus rahuldas politsei- ja piirivalveameti (PPA) endise peadirektori Elmar Vaheri kaebuse tema suhtes alustatud distsiplinaarmenetluse ja teenistusest kõrvaldamise osas ning mõistis talle välja saamata jäänud töötasu.   Halduskohus tühistas reedel valitsuse 22. märtsil antud korralduse, millega algatati Vaheri suhtes distsiplinaarmenetlus ning kõrvaldati ta teenistusest, teatas kohus. Halduskohus leidis, et kuna distsiplinaarkaristuse saab ametnikule määrata üksnes kahe aasta jooksul teenistuskohustuste süülise rikkumisena käsitatava teo toime panemisest arvates, siis eeldab distsiplinaarmenetluse algatamine ka vastavat teavet, mille pinnalt saab teo toimepanekut vähemalt tõenäoliseks pidada. Konkreetsel juhul tõdes kohus, et valitsuse korralduses ei olnud viidet ühelegi sellisele kaebaja teole. Kriminaalmenetluses esitatud kahtlustuses, mis puudutab kelmusele kaasaaitamist ja millele valitsus oma korralduses viitas, oli nimetatud küll mitu kaebaja konkreetset tegu, ent kõik need olid aset leidnud rohkem kui kaks aastat enne distsiplinaarmenetluse algatamist. Halduskohus leidis, et pelgalt see, et kaebajale oli kriminaalmenetluses esitatud kahtlustus, ei saanud see olla piisav alus distsiplinaarmenetluse algatamiseks ja tema teenistusest kõrvaldamiseks distsiplinaarmenetluse ajaks. Kohtu hinnangul ei ole kuidagi välistatud, et ametniku teatavate käitumisaktide osas on kriminaalmenetluses kahtlustuse esitamine põhjendatud, distsiplinaarmenetluse algatamine aga mitte. Kuna kaebaja teenistusest kõrvaldamine oli just õigusvastaselt algatatud distsiplinaarmenetluse tagajärg, oli halduskohtu hinnangul lubamatu ka teenistusest kõrvaldamine. Selle ajal vähendati kaebajale makstavat töötasu, mistõttu tegi halduskohus valitsusele ettekirjutuse arvestada välja selle tõttu saamata jäänud tasu suurus ja see välja maksta. Distsiplinaarmenetlus ise lõppes kohtumenetluse ajal tulenevalt sellest, et kaebaja  teenistustähtaeg lõppes ja ta vabastati politseiteenistusest 2. mail. Halduskohtu otsus ei ole jõustunud ning osapooltel on 30 päeva jooksul õigus esitada apellatsioonkaebus ringkonnakohtule.


Kohus: valitsuse korraldus eemaldada Elmar Vaher teenistusest oli lubamatuHalduskohtu otsuse kohaselt peab valitsus hüvitama Elmar Vaherile teenistusest vabastamise tõttu saamata jäänud tasu.
Tallinna Halduskohus rahuldas tänase kohtuotsusega politsei- ja piirivalveameti endise peadirektori Elmar Vaheri kaebuse ning tühistas Vabariigi Valitsuse 22. märtsi korralduse, millega algatati Vaheri suhtes distsiplinaarmenetlus ning kõrvaldati ta teenistusest.
Halduskohus leidis, et kuna distsiplinaarkaristuse saab ametnikule määrata üksnes kahe aasta jooksul teenistuskohustuste süülise rikkumisena käsitatava teo toime panemisest arvates, siis eeldab distsiplinaarmenetluse algatamine ka vastavat teavet, mille pinnalt saab teo toimepanekut vähemalt tõenäoliseks pidada.
Konkreetsel juhul tõdes kohus, et Vabariigi Valitsuse korralduses ei olnud viidet ühelegi sellisele kaebaja teole. Kriminaalmenetluses esitatud kahtlustuses, mis puudutab kelmusele kaasaaitamist ja millele Vabariigi Valitsus oma korralduses viitas, oli nimetatud küll mitu kaebaja konkreetset tegu, ent kõik need olid aset leidnud rohkem kui kaks aastat enne distsiplinaarmenetluse algatamist.
Halduskohus leidis, et pelgalt see, et kaebajale oli kriminaalmenetluses esitatud kahtlustus, ei saanud see olla piisav alus distsiplinaarmenetluse algatamiseks ja tema teenistusest kõrvaldamiseks distsiplinaarmenetluse ajaks. Kohtu hinnangul ei ole kuidagi välistatud, et ametniku teatavate käitumisaktide osas on kriminaalmenetluses kahtlustuse esitamine põhjendatud, distsiplinaarmenetluse algatamine aga mitte.
Kuna kaebaja teenistusest kõrvaldamine oli just õigusvastaselt algatatud distsiplinaarmenetluse tagajärg, oli halduskohtu hinnangul lubamatu ka teenistusest kõrvaldamine. Selle ajal vähendati kaebajale makstavat töötasu, mistõttu tegi halduskohus Vabariigi Valitsusele ettekirjutuse arvestada välja selle tõttu saamata jäänud tasu suurus ja see välja maksta.
Asjaomane distsiplinaarmenetlus ise lõppes kohtumenetluse ajal tulenevalt sellest, et kaebaja teenistustähtaeg lõppes ja ta vabastati politseiteenistusest 02.05.2023.
Halduskohtu otsus ei ole jõustunud ning osapooltel on 30 päeva jooksul õigus esitada apellatsioonkaebus ringkonnakohtule.


Mees veetis ligi kaks aastat New Delhi hotellis raha maksmataNEW DELHI, 22. juuni, AFP-BNS – India politsei uurib arvatavat kelmi, kes veetis ligi kaks aastat viietärnihotellis ega maksnud selle eest, teatas neljapäeval kohalik meedia.
Ankush Dutta saabus New Delhi Roseate House'i hotelli 2019. aasta 30. mail ja pidi järgmisel päeval lahkuma.
Ära läks ta aga alles 22. jaanuaril 2021, olles ööbinud hotellis 603 päeva. Arve oli 70 000 dollarit, kuid seda ta ei maksnud.
"Raamatupidamist võltsiti, et varjata tegelikke maksmata arveid," tsiteeris ajaleht Indian Express politsei avaldust.
Hotell süüdistab ka mitut töötajat vandenõus, võltsimises ja petmises. Ametnikud kahtlustavad, et kelm maksis töötajatele hotelli tarkvarasüsteemides muudatuste tegemise eest altkäemaksu.
AFP – Baltic News Service


Tallinna halduskohus rahuldas Elmar Vaheri kaebuse teenistusest kõrvaldamise kohtaTallinna halduskohus rahuldas politsei- ja piirivalveameti endise peadirektori Elmar Vaheri kaebuse, mis puudutas tema suhtes alustatud distsiplinaarmenetlust ja teenistusest kõrvaldamist.
Tallinna halduskohus rahuldas tänase kohtuotsusega politsei- ja piirivalveameti endise peadirektori Elmar Vaheri kaebuse ning tühistas Vabariigi Valitsuse 22.03.2023 korralduse, millega algatati Vaheri suhtes distsiplinaarmenetlus ning kõrvaldati ta teenistusest.
Halduskohus leidis, et kuna distsiplinaarkaristuse saab ametnikule määrata üksnes kahe aasta jooksul teenistuskohustuste süülise rikkumisena käsitatava teo toime panemisest arvates, siis eeldab distsiplinaarmenetluse algatamine ka vastavat teavet, mille pinnalt saab teo toimepanekut vähemalt tõenäoliseks pidada.
Konkreetsel juhul tõdes kohus, et Vabariigi Valitsuse korralduses ei olnud viidet ühelegi sellisele kaebaja teole. Kriminaalmenetluses esitatud kahtlustuses, mis puudutab kelmusele kaasaaitamist ja millele Vabariigi Valitsus oma korralduses viitas, oli nimetatud küll mitu kaebaja konkreetset tegu, ent kõik need olid aset leidnud rohkem kui kaks aastat enne distsiplinaarmenetluse algatamist.
Halduskohus leidis, et pelgalt see, et kaebajale oli kriminaalmenetluses esitatud kahtlustus, ei saanud see olla piisav alus distsiplinaarmenetluse algatamiseks ja tema teenistusest kõrvaldamiseks distsiplinaarmenetluse ajaks. Kohtu hinnangul ei ole kuidagi välistatud, et ametniku teatavate käitumisaktide osas on kriminaalmenetluses kahtlustuse esitamine põhjendatud, distsiplinaarmenetluse algatamine aga mitte.
Kuna kaebaja teenistusest kõrvaldamine oli just õigusvastaselt algatatud distsiplinaarmenetluse tagajärg, oli halduskohtu hinnangul lubamatu ka teenistusest kõrvaldamine. Selle ajal vähendati kaebajale makstavat töötasu, mistõttu tegi halduskohus Vabariigi Valitsusele ettekirjutuse arvestada välja selle tõttu saamata jäänud tasu suurus ja see välja maksta.
Asjaomane distsiplinaarmenetlus ise lõppes kohtumenetluse ajal tulenevalt sellest, et kaebaja  teenistustähtaeg lõppes ja ta vabastati politseiteenistusest 02.05.2023.
Halduskohtu otsus ei ole jõustunud ning osapooltel on 30 päeva jooksul õigus esitada apellatsioonkaebus ringkonnakohtule.


Peatoimetajate pöördumineEesti Meediaettevõtete Liitu kuuluvate üleriigiliste, maakondlike ja kohalike lehtede peatoimetajad: Kaja Kallase valitsuse maksureform kasvatab propaganda ja väliskanalite mõju.
Poliitilise võimu vaheldumine, opositsiooni kriitika valitsuse suunas, kodanikuühiskonna aktiivsus ja riigivõimu vastutus ning läbipaistvus on üheselt seotud vaba ja riigist sõltumatu ajakirjanduse tugevusega. Ebavõrdse konkurentsi kiuste on Eesti ajakirjandusvabadus ja -kvaliteet maailma absoluutses tippklassis. Viimati kättesaadavate majandusaasta aruannete põhjal on nii Eesti suuremad, üleriigilist ajakirjandust arendavad meediaettevõtted kui ka kohalikud ajalehed majanduslikult kahjumlikult tegutsevad – oma süü on nii Eestist väljavoolaval reklaamirahal, kohatul riigiabil ja keelatud konkurentsil kui ka paberi ja muude sisendhindade röögatus hinnatõusus.
Ühtmoodi miinuses või miinuse piiril tegutsesid üksikute kasumlike meediaettevõtete kõrval valdav enamus. Valitsuskoalitsiooni otsus tõsta ajakirjanduse käibemaksu 5% pealt 9% peale läheb arvestuslikult maksma umbes 100 ajakirjaniku töökoha tänasest 850st – see on selle 4 miljoni euro hind. Erinevalt luksusautodest ei ole ajakirjanduses ruumi maksutõusu kulu lugejale enam edasi kanda – eriti sellele lugejale, kelle side juba täna riigiga õrnaks kipub jääma, ent mille säilimise nimel me iga päev võitlust peame. Seda tööd teevad nii meie investeeringud ajakirjandusse digipöördesse kui rindereporterid Ukrainas, kes sealse sõja vahetut mõju Eesti julgeolekule on aidanud sedastada.
Ajakirjandus on missiooniettevõtlus – üle kogu Euroopa. Kes tahab kvaliteeti hoida, teeb mööndusi tulemuslikkuses. Eesti ajakirjanduse reklaamituru suurus tammub samas kohas, kus 2006. aastal – suurusjärgus 100 miljonit eurot. Reklaami müügilt maksavad väljaandjad käibemaksu muuseas hariliku määra järgi, mis on pärast maksutõuse 22%. Senise vähendatud määra järgi maksavad eestimaalased tellimuste eest. Ülejäänud reklaamituru kulutused, kordades suurem summa, voolab Eestist välja, digihiidude rahakotti. Eesti ja teiste EL liikmesriikide suutmatus leppida kokku maksureeglites, mis maksustaks nende tulu seal, kus see teenitakse, on põhjustanud ebavõrdset konkurentsi juba 15 aastat.
Samas on Eesit ajakirjandus Eesti riigikaitsesse ja ühiskonda panustanud läbi kogu Eesti iseseisvuse ja seda sõltumata riigieelarvelistest võimalustest, reklaamiturust või Eesti majanduse hetkeseisust. Oleme olnud solidaarsed Eestiga igal hetkel ja teinud oma tööd. Me ei saa ajutiselt sulgeda toimetusi, konserveerida oma inimesi, servereid või trükipresse. Vastupidi – mida haavatum on majandus ja säästlikum raskete aegade sunnil riik, seda rohkem hoiab moraali vaba ajakirjandus. Vaba ja hakkamasaav ajakirjandus on hoidnud ühiskonnal purjeid püsti iseseisvuse taastamisest saadik. See on meid eristanud mitmestki siirdeühiskonnast Kesk- ja Ida-Euroopas, kus võimukoridoride kõikidesse nurkadesse valgus ei pääse ning korruptsioon ja stagnatsioon riike tagasi on hoidnud. Neis riikides on tuntav ka Venemaa propaganda mõju, mida Eesti ajakirjandus siin kontrolli all on hoidnud.
Euroopa Liidu rahandusministrid otsustasid 2021. aastal, laastava COVID-pandeemia tuules, et õige samm on muuta käibemaksudirektiivi, et lubada ajakirjandusele sisse seada ka 0% käibemaksumäär – tunnistades seda seni lahendamatut konkurentsiprobleemi ja teisalt ajakirjanduse kriitilist rolli meie kultuuriruumis, meie arusaamas riigi ja kodanike suhete tasakaalupunktist. Eesti tegi seetõttu üle-eelmise valitsuse ajal sammu õiges suunas ja kehtestas ajakirjandusele 5% käibemaksumäära – direktiiv lubab kahte vähendatud määra hariliku määra kõrval ning Eestis on need 5% ja 9%; lisaks lubab direktiiv teatud valikule teenustest ja toodetest ka 0% määra ja 0% ja 5% vahele jäävat määra – ajakirjandus on üks sellistest lubatud kategooriatest. Tänaseks on rida EL-i ja ka sinna mittekuuluvaid Euroopa riike – Norra, Suurbritannia, Iiri, Belgia ja Taani – kehtestanud 0% määra ning enamik riike 0% kuni 5% käibemaksumäära – põhjendused on meil kõigil Euroopas sarnased.
Eesti on teinud viimase 15 aastaga digipöördes tõesti suuri samme; eriti hästi on arenenud avalikud teenused ning riik ja poliitikud on rahvusvaheliselt lõiganud selle töö vilju. Ent Eesti ajakirjanduse kanda on jäänud oluline osa ühiskonna ja demokraatia digiteerimise kulupoolest. Kui riik on saanud oma suhtlemises kodanikega loobuda paberist, siis meie peame olema kättesaadavad kõikidele eestimaalastele sõltumata nende tehnoloogilistest eelistustes – me trükime ja toimetame Eesti inimeste elu puudutavad uudised, avaliku ruumi arutelud ja valikud, suursündmused, positiivse ja negatiivse – nende koju, tähelepanuvälja kätte.
Maksutõus on paradoksaalne, sest teiselt poolt ütleb valitsus koalitsioonilepingus, et ajakirjandus ja meediaruum on väga tähtis. Üleminek eestikeelsele haridusele, Venemaa sõjategevus Ukrainas ning Ida-Virumaa sotsiaalmajanduslikud muutused (üleminek põlevkivienergeetika väärtusahela tööhõivelt muudele tööstustele ja ettevõtlusele) on tinginud, et valitsus soovib toetada Ida-Virumaad ja venekeelset ajakirjandust. Ühe käega võtame, teise käega anname.
Kutsume üles Vabariigi Valitsust ja Riigikogu liikmeid astuma oma taktikalistest heitlustest rahatabelitega korraks kõrvale ja vaatama suurt pilti – millist Eestit me nende sammudega ehitame; mida ja milleks teeme, mis on nende sammude otsesed ja teisesed tagajärjed. Kas tõesti tahame me ühelt poolt vähendada ajakirjanduse kättesaadavust Eesti erinevates kohtades, väljaspool suuri keskusi, ainult selleks, et teise käega lisada kümneid miljoneid regionaalinvesteeringuid, et jõuga väljasuretatud kohtadesse eestikeelset mõtteelu tagasi viia? Välismaal rääkida tähtsast võitlusest Venemaa propagandaga, aga kodus takistada tegelikke samme selle elluviimiseks? Riigimeediale raha igal aastal juurde ja sõltumatult meedialt raha ära võtta?
Kalev Annom, Võrumaa Teataja, peatoimetaja
Alipi Borin, Vestnik Tartu, peatoimetaja
Piret Eesmaa, Hiiu Leht, peatoimetaja kt
Siiri Erala, Pärnu Postimees, peatoimetaja
Erik Gamzejev, Põhjarannik, peatoimetaja
Sirli Homuha, Lõuna-Eesti Postimees, peatoimetaja
Priit Hõbemägi, Postimees, peatoimetaja
Tiit Lääne, Vooremaa, peatoimetaja
Meelis Mandel, Äripäev, peatoimetaja
Sergei Metlev, Rus.Postimees, peatoimetaja
Merili Nikkolo, Eesti Ekspress, peatoimetaja
Urmas Paidre, LõunaLeht, peatoimetaja
Rannar Raba, Tartu Postimees, peatoimetaja
Veli Valentin Rajasaar, Accelerista, peatoimetaja
Heiki Raudla, Õpetajate Leht, peatoimetaja
Liina Raudvassar, Eesti Kirik, peatoimetaja
Kaire Reiljan, Lääne-Elu, peatoimetaja
Tiit Reinberg, Järva Teataja, peatoimetaja
Hindrek Riikoja, Maaleht, peatoimetaja
Ülo Russak, Harju Elu, peatoimetaja
Eva Samolberg-Palmi, Virumaa Teataja, peatoimetaja
Andres Sepp, Saarte Hääl, peatoimetaja kt
Andrei Shumakov, venekeelne Delfi, peatoimetaja
Urmo Soonvald, Eesti Päevaleht ja Delfi, peatoimetaja
Martin Šmutov, Õhtuleht, peatoimetaja
Ülle Tamm, Sõnumitooja, peatoimetaja
Tõnis Tõnisson, Raplamaa Sõnumid, peatoimetaja
Polina Volkova, Delovõje Vedomosti, peatoimetaja
Hans Väre, Sakala, peatoimetaja


USA seadusandjad kiitsid heaks kaubandusleppe TaiwanigaWASHINGTON, 22. juuni, AFP-BNS – USA seadusandjad kiitsid heaks Taiwaniga majandussidemete süvendamiseks mõeldud leppe, millele Peking neljapäeval juba ärritunult reageeris.
USA-Taiwani 21. sajandi kaubandusalgatuse eesmärk on vähendada tõrkeid tollikontrollis, parandada regulatiivseid protseduure ja kehtestada korruptsioonivastased meetmed.
Kongressi esindajatekoda kiitis leppe kolmapäeval heaks, edasi läheb see senatisse, kus tõenäoliselt samuti ratifitseeritakse.
Hiina ütles neljapäeval, et samm on tõsises vastuolus USA poole deklareeritud lubadusega pidada Taiwaniga üksnes mitteametlikke suhteid.
Peking on resoluutselt selle vastu, et riigid, kellega tal on diplomaatilised sidemed, allkirjastavad "Hiina Taiwani piirkonnaga suveräänsusele viitavaid või ametliku iseloomuga kokkuleppeid", ütles välisministeerium.
USA peab lepepst otsekohe loobuma ning lõpetama Taiwani separatistlikele jõududele eksitavate signaalide saatmise, lisas ministeerium.
Washingtonil ei ole Taiwaniga ametlikke diplomaatilisi suhteid. Mitteametlikud suhted käivad Taiwani Ameerika instituudi kaudu, mis toimib saatkonnana. Instituut allkirjastas lepingu juuni algul Ühendriikides Taipei majandus- ja kultuuriesindusega.
AFP – Baltic News Service


Guatemalas korraldatakse pühapäeval presidendivalimisedGUATEMALA, 23. juuni, AFP-BNS – Guatemala elanikud lähevad pühapäeval valima, kuid kaks populaarset kandidaati on diskvalifitseeritud ning mitu prokuröri ja ajakirjanikku on kinni peetud või eksiilis, sest nad avaldasid valitsusele survet korruptsioonivastasteks jõupingutusteks.
Kandidaate on kokku 22, kellest kolm kindlalt juhtimas. Need on endine esileedi Sandra Torres, ÜRO diplomaat Edmond Mulet ja endise diktaatori tütar Zury Rios.
"Kõik kandidaadid on ühesugused ja tulevad ainult rahvast röövima. Ma ei tea siiani, kas ma hääletan," ütles tänavamüüja Nestor Figueroa pealinnas Guatemalas uudisteagentuurile AFP.
Umbes 9,4 miljonil riigi 17,6 miljonist elanikust on õigus osaleda autoritaarsuse suurendamises süüdistatava konservatiivse presidendi Alejandro Giammattei väljavahetamises. Riigis on ühe ametiaja presidendilimiit.
AFP - Baltic News Service


Krüptoraha töötasuna: väheteatud võimalus investeerida väiksema maksukoormusegaIga krüptoinvestor seisab varem või hiljem küsimuse ees, kuidas tehinguid deklareerida ja mida arvesse võtta. Advokaat selgitab millal ei deki isikul deklareerimiskohustust.
Krüptoraha algseks eesmärgiks saab pidada alternatiivi pakkumist tavarahale, selle sõltumatust pankadest ning võimalust teha tehinguid üle maailma võrdlemisi väikeste tehingutasudega. Käesoleval ajal nähakse krüptoraha siiski peamiselt ühe investeerimisvõimalusena. Varem või hiljem seisab iga krüptoinvestor küsimuse ees, kuidas tuleb krüptorahaga tehtud tehinguid deklareerida ning mida võtta arvesse krüptoraha tehingute maksustamisel.
Erinevalt väärtpaberitest, mida käsitatakse tulumaksuseaduses finantsvarana, käsitatakse krüptoraha lihtsalt varana. See tähendab, et krüptoraha maksustamisel puudub eriregulatsioon ning selliselt erineb krüptorahaga tehtud tehingute maksustamine oluliselt näiteks aktsiatega tehtud tehingute maksustamisest.
Aktsiate puhul on võimalik kasutada investeerimiskonto süsteemi ning võtta maksustamisel arvesse võõrandamistehinguid, mille tulemusel saadi kahju. Investeerimiskonto on eraldi arvelduskonto, millel olevat raha investor kasutab üksnes tehingute tegemiseks väärtpaberitega. Kui investor on loonud omale investeerimiskonto, sidunud selle oma väärtpaberikontoga ja ostnud väärtpabereid investeerimiskontol oleva raha eest, laekub nende väärtpaberite võõrandamisest saadud summa investeerimiskontole. Investeerimiskonto süsteem võimaldab saadud kasult või tulult tulumaksukohustust edasi lükata. Maksukohustus tekib alles siis, kui investeerimiskontolt kantakse välja rohkem kui sinna on raha sisse kantud.
Krüptorahade puhul eraisikust investoril sellist tulumaksukohustuse edasilükkamise võimalust ei ole ning maksustamine toimub tehingupõhiselt. Eraisikul võib krüptorahasse investeerimisel tekkida kasu kolmel juhul: krüptoraha vahetatakse tavaraha vastu; krüptoraha vahetatakse krüptoraha vastu; krüptoraha eest soetatakse kaupu või teenuseid. Deklareerida tuleb vaid need müügi- või vahetustehingud, millest saadi kasu ning iga võõrandamistehingut vaadatakse eraldi maksuobjektina. Kahju saadud tehinguid maksustamisel arvesse ei võeta.
Vaatame ühte näidet. Investor on eraisikuna ostnud omale 20 000 euro eest bitcoin’i, 1500 euro eest ethereum’i ja 80 euro eest litecoin’i. Investor müüb poole aasta pärast bitcoin’i 18 000 euro eest, ethereum’i 2200 euro ja litecoin’i 100 euro eest maha ning kannab oma krüptorahakotist oma pangas olevale arvelduskontole välja 1000 eurot. Siinjuhul ei võeta arvesse seda, et investori väljamakse ei ületa ta sissemakset, sest krüptorahakotti ei saa pidada investeerimiskontoks. Samuti ei võeta arvesse seda, et investor on kokkuvõttes kahjumis (bitcoin -2000, ethereum + 700, litecoin + 20, s.o -1280 eurot kahjum). Investor peab tasuma tulumaksu oma kasumlikelt tehingutelt ehk ethereum’i müügist 700-lt eurolt ja litecoin’i müügist 20-lt eurolt ning bitcoin’i tehingut deklareerima ei pea. Isegi, kui investor midagi oma krüptorahakotist pangakontole välja ei kanna või teeb platvormil kasumlikke tehinguid krüptost krüptosse, tekib siiski iga tehingu pealt maksukohustus.
Arusaadavalt ei ole selline süsteem eraisikust investorile kuigi soodne. Samuti muudab see suure tehingutemahu puhul arvestuse pidamise küllaltki keeruliseks ja koormavaks. Ainsa erandina lubab maksu- ja tolliamet olukorras, kus tehingute maht on väga suur, deklareerida kasumlike tehingute soetusmaksumuse ja müügihinna koondsummana. Siiski eeldab see, et isikul on vajadusel olemas MTA-le esitamiseks ka loetavas vormis tehingupõhine arvestus, mille alusel kujunes deklareeritud summa ehk tegemist on pelgalt võimalusega täita deklaratsiooni lihtsustatult.
Seejuures ilmneb krüptoraha maksustamise seaduse puhul huvitav nüanss. Nimelt ei teki isikul deklareerimiskohustust, kui ta võõrandab töötasuna saadud krüptoraha, mis on tööjõumaksudega maksustatud.
Kui isik investeerib tööjõumaksudega maksustatud krüptoraha edasi ning saab investeerimisest kasu, siis tuleb kasumlikud tehingud ikkagi deklareerida. Kui aga isik lihtsalt hoiab krüptorahas saadud töötasu, millelt on tööjõumaksud tasutud, siis deklareerimiskohustust ei teki. Tulumaksuseadus ei sätesta piiri, millal krüptoraha hoiustamine muutub investeeringuks. Näiteks kui isik saab palgatuluna 1 bitcoin’i, võtab tarbimisse 0,5 bitcoin’i ning jätab ülejäänud 0,5 bitcoin’i krüptorahakotti seisma, ei käsitle MTA seda kui investeerimist. Seega isegi, kui seisma jäänud bitcoin’i väärtus ajas kasvab ning isik vahetab selle kasumlikult tavavaluuta vastu näiteks alles poole aasta pärast, ei teki sellelt tehingult tulumaksukohustust, sest tegemist on tööjõumaksudega maksustatud krüptorahaga, olgugi, et võõrandamistehing ise on kasumlik. Sama loogika kehtib ka olukorras, kus eraisik saab krüptorahas nt dividende, üüritulu, intresse vm maksustatavat tulu, millelt maksetegija on olenevalt tulu liigist vastavad maksud tasunud.
Seega leidub justkui pääsetee keerulisest ja koormavast deklareerimiskohustusest ja ebasoodast maksustamise regulatsioonist neile krüptoinvestoritele, kes ei soovi krüptorahadega pidevalt kaubelda ega investeerida krüptorahadesse äriühingu kaudu, vaid soovivad soetada krüptorahasid pikaaegse investeeringu eesmärgil eraisikuna.
Olukord võib muutuda keeruliseks, kui töötasuna saadud krüptoraha seguneb krüptorahakotis investeeringu eesmärgil soetatud krüptorahaga, mistõttu oleks mõistlik hoida töötasuna saadud krüptoraha eraldi rahakotis. Töötasu saamisel krüptorahas võib problemaatiliseks osutuda ka asjaolu, et maksustamise seisukohast MTA küll kinnitab sellist võimalust, kuid töölepinguseaduse (TLS) kohaselt makstakse töötasu rahas. Krüptoraha ei saa käesoleval ajal pidada rahaks TLS tähenduses ning töötasu krüptorahas maksmise korral rikub tööandja tõenäoliselt TLS regulatsiooni. Eelduslikult ei teki probleeme, kui pooltel on sellekohane selge kirjalik kokkulepe ning tööandja tasub korrektselt tööjõumakse, kuid puudub praktika, kuidas laheneks olukord näiteks töösuhte lõppemisel töötasu nõude vaidluse korral.
Oluline on ka tähele panna, et krüptorahaga seonduvad regulatsioonid on pidevas muutumises ning kohtupraktikat on vähe, mistõttu käesolevas artiklis esile toodud maksustamise nüansid ei pruugi enam näiteks aasta pärast olla samasugused. Sellest tulenevalt on igale investorile soovituslik enne investeerimisotsuste langetamist kontrollida info üle ning vajadusel ka nõu küsida. Kui tuvastatakse, et maksukohustused on osaliselt jäänud täitmata, on maksukohustuse suurus võimalik määrata maksuhalduril, millisel juhul lisandub määratud maksukohustuse summale intress 0,06% päevas. Samuti on maksudest kõrvalehoidumise puhul isikut võimalik olenevalt varjatud maksukohustuse summast võtta vastutusele väärteokorras või kriminaalkorras.
Kokkuvõttes võib asuda seisukohale, et hetkel kehtiv krüptoraha tehingute maksustamise regulatsioon tasuks seadusandjal üle vaadata. Regulatsiooni keerukuse tõttu saab pidada tõenäoliseks, et arvestatav osa krüptoinvestoreid jätavad oma tehingud deklareerimata või deklareerivad ebaõigesti, mistõttu võib investoreid ähvardada oht vastutusele võtmise ees ning lisaks jäävad ka riigile maksud laekumata.
Regulatsioon on eraisikust investorile liigselt koormav ja ebasoodne. Krüptoraha puhul on küll keeruline näha võimalust luua aktsiatega sarnane võimalus kasutada investeerimiskonto süsteemi, kuivõrd investeerimiskonto kasutamise eelduseks on, et tegemist oleks finantsvaraga ja see soetatakse krediidiasutuses, mida krüptorahakoti teenust pakkuvad äriühingud ei ole.
Samas on krüptoraha võimalik soetada ka LHV panga vahendusel. Võimalik, et tulevikus hakkavad teisedki pangad sellist võimalust pakkuma, mistõttu võiks panga vahendusel soetatud krüptoraha puhul investeerimiskonto süsteemi lubamist kaaluda. Igal juhul võib aga mõistikuks pidada seda, et krüptoinvestor saaks sarnaselt väärtpaberi tehingutele maksustamisperoodil krüptoraha võõrandamisest saadud kasust arvata maha samal perioodil võõrandamisest saadud kahju.


TÄISTEKST | Putin: igasugune sisemine rahutus on surmav oht meie riigile. Me ei lase 1917. aasta sündmustel kordudaVenemaa president Vladimir Putin tegi laupäeva hommikul telepöördumise rahva poole. Putin rääkis oma kõnes peamiselt sellest, kuidas 1917. aasta sündmused ei tohi korduda ning Venemaa riigile ja rahvale on nuga selga löödud.
Delfi avaldab Putini kõne täismahus:
Ma pöördun Venemaa kodanike, relvajõudude, õiguskaitseorganite ja eriteenistuste personali, võitlejate ja komandöride poole, kes praegu võitlevad oma lahingupositsioonidel, tõrjuvad vaenlase rünnakuid, teevad seda kangelaslikult – ma rääkisin eile õhtul taas kõigi suundade komandöridega. Ma pöördun ka nende poole, keda petmine või ähvardused tõmbasid kuritegelikku seiklusesse ning keda tõugati tõsise kuriteo – relvastatud mässu – teele.
Venemaa peab täna rasket võitlust oma tuleviku eest, tõrjudes neonatside ja nende isandate agressiooni. Praktiliselt on kogu Lääne sõjaline, majanduslik ja informatsioonimasin on suunatud meie vastu. Me võitleme oma rahva elu ja turvalisuse, oma suveräänsuse ja iseseisvuse eest. Õiguse eest olla ja jääda Venemaaks, tuhandeaastase ajalooga riigiks.
See võitlus, kus otsustatakse meie rahva saatus, nõuab kõigi jõudude ühendamist, ühtsust, koondumist ja vastutust. Kõik, mis meid nõrgestab, tuleb kõrvale heita – kõik tülid, mida meie välised vaenlased saavad kasutada, et õõnestada meid seestpoolt.
Ja seetõttu on meie ühtsust lõhestavad tegevused tegelikult meie rahva ja võitluskaaslaste – kes praegu rindel võitlevad – hülgamine. See on löök meie riigi ja meie rahva selga.
See oli selline löök, mis anti Venemaale 1917. aastal, kui riik pidas esimest maailmasõda. Kuid võit varastati. Intriigid ja tülid kujunesid suurimaks šokiks – armee hävitamiseks ja riigi kokkuvarisemiseks, tohutute territooriumide kaotamiseks. Selle tulemusel tekkis kodusõja tragöödia.
Venelased tapsid venelasi, vennad vendi, ja igasugused poliitilised seiklejad ja välisjõud, kes lõhestasid riiki ning rebisid selle tükkideks, said sellest kasu.
Me ei lase sellel korduda. Me kaitseme nii oma rahvast kui ka riiki igasuguse ohu eest. Sealhulgas ka sisemise reetmise eest.
Ja see, millega me silmitsi seisame, on reetmine. Ülemäärased ambitsioonid ja isiklikud huvid viisid reetmiseni. Reetmine meie riigi, meie rahva ja selle, mille eest koos meie teiste üksuste ja allüksustega võitlesid ning surid Wagneri rühma sõdurid ja komandörid, külg külje kõrval. Kangelased, kes vabastasid Soledari ja Artjomovskit, Donbassi linnu ja asulaid, võitlesid ja andsid oma elu Novorossija, Vene maailma ühtsuse eest. Nende nime ja au reetsid ka need, kes püüavad korraldada mässu, lükates riiki anarhia ja vennatapurluse poole.
Ma kordan, igasugune sisemine rahutus on surmav oht meie riigile, meile kui rahvusele. See on löök Venemaale, meie rahvale. Ja meie tegevus, et kaitsta isamaad sellise ohu eest, saab olema karm. Kõik need, kes asusid teadlikult reetmise teele, kes valmistasid ette relvastatud mässu, kes asusid väljapressimise ja terroristlike meetodite teele, kannatavad vältimatut karistust ning vastutavad nii seaduse kui ka meie rahva ees.
Relvajõud ja teised valitsusasutused on saanud vajalikud korraldused ning Moskvas, Moskva oblastis ja mitmes teises piirkonnas võetakse praegu kasutusele täiendavad terrorismivastased meetmed. Samuti võetakse otsustavaid meetmeid olukorra stabiliseerimiseks Rostovis. See on endiselt raske – tsiviil- ja sõjaväeasutuste töö on blokeeritud.
Venemaa presidendi ja ülemjuhatajana ning Venemaa kodanikuna teen kõik, et kaitsta riiki, põhiseaduslikku korda, kodanike elu, julgeolekut ja vabadust.
See, kes korraldas ja valmistas ette sõjaväelise mässu, kes tõstis relvad oma võitluskaaslaste vastu, reetis Venemaa. Ja nad vastutavad selle eest. Ja ma kutsun neid, kes on sellesse kuriteosse kaasa tõmmatud, mitte tegema saatuslikku ja traagilist ning ainulaadset viga, vaid tegema ainsa õige valiku – lõpetada kuritegelikes tegudes osalemine.
Ma usun, et me säilitame ja kaitseme seda, mis on meile kallis ja püha, ning koos ületame kõik katsumused ja saame veelgi tugevamaks.


Wagneri juht keeldub allumast Putini korraldusteleWagneri sõjalise grupeeringu juht Jevgeni Prigožin keeldub allumast president Valdimir Putini korraldusele relvad maha panna.
„Kodumaa reetmise osas eksis president sügavalt. Oleme oma kodumaa patrioodid, võitlesime ja võitleme. Keegi ei anna end presidendi, FSB või kellegi teise palvel üles, sest me ei taha, et riik elaks korruptsioonis, pettuses ja bürokraatias.”
Wagner on juba alla tulistanud mitu Vene vägede kopterit ja vähemalt ühe lennuki. Wagneri eesmärk on võim Venemaal üle võtta ja „likvideerida korralagedus” seoses Ukraina sõjaga.
Prigožin nõuab Moskvalt kaitseminister Sergei Šoigu ja kindralstaabi juhi Valeri Gerassimovi väljaandmist, kuna peab neid kodumaa reeturiteks nigela tegevuse tõttu Ukrainas .


Päikeseelektri tootjatele terendavad uued võimalusedKliimaminister Kristen Michal lubab muuta omatoodetud elektrienergia salvestamise atraktiivsemaks ning ületoodetud elektrit jagada sugulastega teistes linnades või kasutada oma linnakorteris. Kuidas, selgitab ka intervjuus lähemaltMilline koht on tänases Eesti energiapoliitikas väikestel hajatootjatel oma päikeseparkidega?
Eesti energiapoliitika üks läbiv sõnum on aastaid olnud, et taastuvenergia toob elektri hinnad alla. Tänaseks olemegi selleni jõudmas – rohkem tootmisi, puhas ja soodne energia. Hea nii tarbijale, majandusele kui ka loodusele. Väiketootjad on energeetika osa, enda tarbimise mahus päiksepaneelide paigaldamine on jätkuvalt tasuv ja kasulik, selles käivad turujõud ehk igaühe rahaline kasu ja energeetikapoliitika – minna üle taastuvale – koos.
Kui aasta tagasi kutsuti üles rajama päikeseparke ja toetati seda tegevust, siis täna on olukord elektriturul muutunud ja mikrotootjate investeeringu tasuvus muutunud kahtlaseks. Mida te soovitate neil teha?
Enda tarbimise hulgas päiksepaneelide paigaldamine on tasuv, kui pargi suurus ja tarbimise maht on lähedased. Tasuvuse arvutusi tehes tuleb arvesse võtta nii oma tarbimist kui ka seda, et võrgust isegi nullhinnaga elektrit ostes lisanduvad tasud. Kui teha arvutus 15 kW tootmise peale 2023. aasta hinnaga eeldusel, et ise tarbida 50 protsenti, on tasuvus ligi 11 aastat, ise rohkem tarbides tasuvus kiireneb. Kui kasutada 2022–2023 hindu, siis on tasuvus sellest oluliselt kiirem.
Teistele soovitusi naljalt ei jaga, kuid võin öelda, et olen enda lähedasel, kes päiksepargi kodu tarbeks rajanud, soovitanud kaaluda tootmismahtu oma tarbimisega kohakuti ning mõelda tulevikus ka salvestuspakkumise peale. Tulevatel aastatel loome ka võimalused, kuidas näiteks suvila juures toodetud päikeseelektrit saab kasutada linnakorteris või müüa kokkulepitud hinnaga naabrile või sõbrale. Lisaks tekib tarbijal võimalus pidada ühes liitumispunktis mitut liitumist.
Kuidas see jagamine toimuma hakkab?
Elektri jagamiseks on kaks võimalikku lähenemist. Esimese järgi tarbijad soetavad, rendivad, liisivad üheskoos näiteks päikesepargi ja saavad sel juhul oma toodetud elektri elektriarvest maha arvata.
Teine variant on, et tarbijad saavad toodetud elektrit jagada tasuta või tasu eest ka teiste tarbijatega näiteks naabriga, vanavanematega, sõpradega, aga ka enamike ettevõtetega. Tarbijad on kodutarbijad, avaliku sektori asutused (sh kohalikud omavalitsused) ja väikese- ning keskmise suurusega ettevõtted.
Elektrit saab jagada ühe tunni sees. Näiteks kell 12:00-13:00 toodetud elektrit saab tarbija jagada vahemikus kella 12:00-13:00. Elektri jagamisele hakkavad tõenäoliselt kohalduma võrgutasud, kuna elektrivõrku kasutatakse elektri jagamiseks. Lõplik skeem ja tehniline lahendus selgub hilisemas etapis.

Nii näeks tulevikus välja elektri jagatud kasutamine.
Kliimaministeerium

Kuidas suvilas toodetud elektri kasutamine linnakorteris välja näeb?
Kui tarbija toodab suvilas kell 12:00-13:00 1 kWh elektrit ja tarbib kell 12:00-13:00 linnakorteris 0,5 kWh elektrit, siis saab ta linnakorteri tarbimisest 0,5 kWh maha arvata ja ülejäänud 0,5 kWh müüa elektrivõrku või jagada näiteks oma teises linnas elava emaga.
Soovitus tarbida ise oma elekter ära on tore, aga suviti ei ole keskmises majapidamises suurt tarbimist, talvel jälle pole midagi tarbida. Kui üks suur investeering päikeseparki on tehtud, kas selle päästmiseks on järgmine investeering akupanka: ühe mikrotootjale sobiva 15 kWh akupanga soetamiseks tuleb kulutada keskmiselt 11 000 eurot?
Päiksepaneelidesse investeerimine oma tarbeks on kasulik, akulahenduse lisamine on hea võimalus salvestada, kui energia on odav, ja müüa, kui hind kõrgem. Igaühel tasub valikud enda tarbimise ja võimaluste kohaselt läbi kaaluda. Õnneks on ka akude hind aasta-aastalt odavnenud. Sügisel tuleme välja ka regulatsiooni muudatusettepanekutega, kuidas salvestusse investeerimine veelgi atraktiivsemaks muutuks.
Kuidas te salvestamist atraktiivsemaks muudate?
Soov on eemaldada regulatiivseid barjääre – nt maksab elektri salvestaja täna võrgutasusid kogu salvestatud elektri eest, kuid selle asemel võib olla mõistlik võrku tagasimüüdav elekter võrgutasudest vabastada. Näiteks: salvestatakse 100 ühikut elektrit. 20 ühikut läheb kasutusse ja 80 müüakse võrku tagasi. Täna maksab salvestaja kogu 100 ühiku eest võrgutasu, kuid võib olla mõistlik tagasimüüdavad 80 ühikut sellest tasust vabastada. Samuti on plaanis muudatused, mis võimaldavad selgemalt eristada salvestusseadet taastuvelektri tootmisseadmest.
Miks Eestis ei tasaarveldata väiketootjatega kilovattides nii nagu mõnel pool mujal?
Hollandis on energiamüüjate kasuks loodud skeem tekitanud juhtumid, kus võrku müüdav energia on teatud tundidel hoopis -400 €/MWh, kuna misiganes soodsamal ajahetkel võrku surutav energia oleks samaväärse väärtusega kui siis, kui seda napib ja vaja on käivitada kallim tootmine. Füüsikareeglid tingivad, et elektri hinda saab siiski arveldada selle hinnaga, mis on selles ajavahemikus tarbimise hind. Salvestuse puudumisel ei ole elekter niisama riiulil seisev kestvuskaup. Lihtsamalt – kilo maasikaid on suvel ja talvel erineva hinnaga, mõistame ju kõik, miks.
Lisaks sellele, et tootjal tuleb osta võrgust elektrit börsihinnaga, tuleb tal maksta veel marginaali, käibemaksu, aktsiisi, mida ta ise müües ei saa. Lisaks võrgutasu. Kilovattides arveldamine oleks ausam.
Kahjuks ilma salvestuseta ei ole võimalik elektrit võrgus salvestada/varuks hoida. Samamoodi nagu õunu ja maasikaid, mille hind erineb sõltuvalt aastaajast. Loomulikult võib kõva tahtmisega luua süsteemi, kus juulis kokkuostjale üle antud maasikad või õunad saab sama hinnaga tagasi detsembris, kuid terve mõistusega eestlane saab aru, et keegi meist peab siis vahe kinni maksma. Maksumaksja rahast seda vahet maksta ei taha.
Aeg läheb kiiresti ja päikesepaneelide eluiga saab läbi. Kus ja kuidas neid utiliseeritakse ja mis see maksab?
Päikesepaneelide utiliseerimine nende tööajal lõpul on tootjate kohustus. Päikesepaneelid on elektroonikaseadmed ning neile kehtib tootjavastutus ehk tootjatel on kohustus need jäätmeteks muutununa tagasi võtta ja ära käidelda. Täpsemad käitluskahendused on arendamisel, meie jäätmeekspertidele antud arvamustel ning jäätmekäitlejate hinnangul ei ole tegemist jäätmetega, mille käitlemisel väga suuri raskusi võiks tekkida.
Mitmed suured rahvusvahelised taastuvenergiatootjad on teatanud plaanist Eesti oma tootmine püsti panna. Kuidas see mõjutab meie elektriturgu ja väiketootjaid?
Enda tarbeks tootvatele ja ülejääki võrku müüvatele ettevõtjatele uute tootmiste lisandumine on tegelikult hea. Kui tahame riigina rohereformiga panustada majanduse arengusse ja Eesti inimeste jõukust kasvatada, siis teadmine, et meil on palju soodsat ja taastuvat energiat, saab olla osa põhjusest, miks luua siin sedasama puhast ja soodsat energiat kasutavaid ettevõtteid, töökohti ja tööstuseid.
Eesti majanduse jaoks ongi väiksem keskkonnajalajälg seeläbi suurem konkurentsieelis. Taolised muutuvad ja uuenevad tööstused on väiksema keskkonnajalajäljega, hinnas konkurentsivõimelised, pääsevad kergemini eksporditurule – ELi ja Skandinaaviasse –, leiavad lihtsama rahastuse finantssektorist. Elektriturgu mõjutab positiivselt olukord, kus tekib ettevõtteid, kes ostavad energiat ühtaegu nii väikestelt kui ka suurtelt tootjatelt. Siis on, kellele taastuvenergia tootmist ka veidi enam kui oma tarbeks rajada.
Kuidas on Eleringi võrk valmis nende lisanduvate võimsuste vastuvõtuks?
Eleringi sõnum on jätkuvalt, et võrku mahub Eesti 100% eesmärgi saavutamiseks vajalik taastuvelektri kogus ilma suuremate ümberehitusteta ära. Väljakutse on olnud aga selles, et Eleringi võrku tootmisseadmete liitumise maht ületab tänaseks juba mitu korda seda, mida vajame 100% eesmärgi saavutamiseks. Kõigi nende varasemate liitujatega tuleb arvestada uute liitumishuviliste pakkumiste koostamisel. Kahjuks aga ei ole kõik liitujad olnud huvitatud oma projektidega kiiresti edasi liikumisest, vaid püüdnud oma liitumispunktiga spekuleerima hakata.
See ongi põhjus, miks mõnedes kohtades on võrguga liitumise huvilised saanud kosmilisi pakkumisi. Selle probleemi lahendamiseks on vajalik seadusemuudatus juba jõustunud. Eleringi võrk vabaneb kahes faasis n-ö fantoomidest. Esimene laine on läbitud liiga agaralt reserveeritud võimsuste vabastamiseks, vabanenud on rohkem kui 1000 MW reserveeritud võimsusi. Teine laine tuleb siis, kui tasu peab hakkama aasta-kahe jooksul maksma kasutamata ja võrku kinni hoidvate võimsuste eest.
Lisaks tuleb Eleringil teha võrku investeeringuid. Ka jaotusvõrkudesse tuleb investeerida, nii ilmastikukindluseks kui ka loomaks energia liikumiseks vajalikke ühendusi. Eelmine valitsus juba tegi otsuseid suunata võrkudesse 38 miljonit eurot lisaraha ja lisandub veel 15 miljonit. Elektritranspordi lisanduv maht ei nõua võrku palju raha, pigem valmidust rajada taristu põhitrassidele ja magalarajoonidesse koos korteriühistutega.


USA analüüs: järgmised 24 tundi on Putini jaoks otsustavadKeegi ei uskunud, et see Vladimir Putini Venemaal juhtub. Eriti avalikult.
Venemaa presidenti ähvardab kõige tõsisem oht oma võimu hoidmisele kogu 23 aasta jooksul, mil ta tuumariiki on juhtinud. Ja on jahmatav vaadata, kuidas kogu selle aja säilitatud täieliku kontrolli kaitsekest – tema autokraatia ülim müügiargument – mureneb üleöö, kirjutab CNN-i veebis analüütik Nick Paton Walsh.
See oli nii vältimatu kui ka võimatu. Vältimatu, sest sõja halb juhtimine oli tähendanud, et ainult nii homogeenselt suletud ja kriitikavaba süsteem nagu Kreml võis sellise kohutava äparduse üle elada. Ja see on võimatu, kuna Putini kriitikud lihtsalt kaovad, kukuvad aknast välja või saavad eluohtliku mürgituse. Ometi seisab praegu maailma suuruselt viiendal armeel ees nädalavahetus, mil vennatapp – relvade pööramine kaassõdurite vastu – on ainus, mis võib Moskva eliidi kokkuvarisemisest päästa.
Oleme nii harjunud suhtuma Putinisse kui meistertaktikusse, et Wagneri juhi Jevgeni Prigožini sõnakuulmatust peeti kohati pettuseks – Putini püüdluseks hoida oma kindraleid trimmis isiku poolt, kes on nende otsekohene kriitik. Kuid see, mida me täna näeme – kui Putin on sunnitud tunnistama, et Doni-äärne Rostov, tema peamine sõjaline tugipunkt on tema kontrolli alt väljas –, annab aluse kahelda, et seda juhitakse Kremlist.
Tõenäoliselt on Wagneri üksused seda kõike mõnda aega planeerinud. Selle mässu õigustus näis pakiline ja spontaanne – ilmselge õhurünnak Wagneri laagrile metsas, mida Venemaa kaitseministeerium on eitanud – ilmus mõni tund pärast seda, kui Prigožin lahkas avalikult sõja põhjuseid.
Ta rääkis osaliselt tõtt sõja katastroofilise alguse kohta: Venemaad ei ähvardanud NATO rünnak ja venelasi ei kiusatud taga. Üks pettus, mida ta säilitas oli väide, et sissetungiplaani taga on Venemaa tippjuhtkond, aga mitte Putin ise. Wagneri väed on end väga kiiresti kokku võtnud ja kiiresti Rostovisse liikunud. Seda on raske spontaanselt ühe õhtupooliku jooksul teha.
Võib-olla lootis Prigožin, et suudab Putinile peale suruda muudatused kaitseministeeriumi juhtkonnas, mida Wagneri juht on mitmeid kuid avalikult kritiseerinud. Kuid Putini laupäevahommikune pöördumine on selle väljavaate kaotanud. See on nüüd Venemaa eliidi jaoks eksistentsiaalne valik – presidendi vankumava režiimi ja tema musta töö tegemiseks loodud tõmmu palgasõduri Frankensteini vahel, mis on pööranud oma isandatele vastu.
See on tõehetk ka Venemaa sõjaväe jaoks. Paar aastat tagasi oleks Prigožini leebe kriitika viinud selleni, et eriüksuslased oleks ta kinni võtnud. Nüüd aga liigub ta vabalt ringi, avalikult Moskva peale marssimas. Kus on FSB eriüksused? Kas nad on sõjast maha jäänud või ei taha relvastatud ja kogenud Wagneri võitlejatele vastu seista?
See pole esimene kord, kui sel kevadel näeme Moskvat nõrgana. Mais toimunud droonirünnak Kremlile pani Putinit ümbritseva eliidi kahtlema, kuidas on pealinna kaitse nii nõrk. Mõned päevad hiljem langesid Ukraina droonide sihtmärgiks paljud eliitsuvilad. Vene rikaste seas eemaldavad reedesed sündmused igasuguse küsimuse selle kohta, kas nad peaksid kahtlema Putini võimuhaardes.
Tõenäoliselt võtab Ukraina rõõmuga vastu selle vastuhaku hukatusliku ajastuste Venemaa jaoks. Tõenäoliselt muudab see sõja kulgu Kiievi kasuks. Kuid mässud lõpevad harva Venemaal – või kusagil mujal – soovitud tulemustega. Tsaar Nikolai II tagandamine 1917. aastal Venemaal tõi kaasa bolševike revolutsiooni, Lenini tõusu ja seejärel Nõukogude impeeriumi tekke.
Ajal, kui see haruldane saatuslik draama vene inimliku nõrkuse kohta toimub, ei ole paratamatu, et sellele järgneb olukorra paranemine. Prigožin ei pruugi võita ja Kremli kontrolli alused ei pruugi kokku kukkuda. Kuid nõrgenenud Putin võib oma tugevuse tõestamiseks teha ootamatuid asju.
Ta ei pruugi lähikuudel Ukraina eesliinil kaotusega leppida. Ta ei pruugi olla teadlik omaenda relvajõudude rahulolematuse sügavusest ja tal puudub nende tegevuse üle vajalik kontroll. Venemaa kui vastutustundliku tuumariigi positsioon põhineb eliidi stabiilsusel.
Palju rohkem võib valesti minna kui õigesti. Kuid on võimatu ette kujutada, et Putini režiim naaseb sellest hetkest kunagi tagasi oma varasemale tasemele.. Ja see on paratamatu, et ees ootavad täiendavad segadused ja muutused.


Analüüs: kui Wagneri juhi tahe peale jääb, siis muutub sõda Ukrainas väga koledaksVene president Vladimir Putin arvas, et suudab Ukraina ära võtta vaid mõne päevaga. Nüüd aga äkitselt kõigub tema võimuhaare Venemaal pärast 48 tundi kestnud kaost.
Isegi pärast mässuliste juhi Jevgeni Prigožini äkilist otsust oma väed Moskvast tagasi pöörata, on jõhker tõde see, et see mäss on Putini 23-aastase ametiaega Kremlis dramaatiliselt destabiliseerinud. See võib kokku kukkuda nüüd, kui tema võitmatuse ja kontrolli aura on parandamatult purustatud, kirjutab analüütik Mark Almond väljaandes Daily Mail.
Kaks aastakümmet on 70-aastase mehe sõna olnud Venemaal seadus. Ometi on tema endise kaitsealuse Prigožini otsus tõusta oma peremehe vastu koos ukrainlaste kangelasliku vastupanuga sissetungile paljastanud, kui ebakompetentne ja korrumpeerunud on tema sõjamasin.
Pärast seda, kui Vene armee 1917. aastal mässama hakkas ja Esimesest maailmasõjast väljus, ei ole Vene riigivõim relvastatud alusel sellise väljakutsega silmitsi seisnud.
Putinit kummitab ajalugu. Selle tõestuseks oli asjaolu, et eilses telekõnes ütles ta, et revolutsiooni ja kodusõja sünged aastad pärast 1917. aastat ähvardavad tagasi tulla. Kuid ta ei tunnistanud, et Venemaa kriisi langemine on tema enda poliitika otsene tulemus.
Mandritevaheliste tuumarakettide kõrval üle Punase väljaku marssivate sõdurite ridade fassaadi taga on Venemaa olnud korruptsiooni pesa.
Venemaa moderniseerimise asemel on Putin lasknud korrata 400 aasta taguseid sisemisi võitlusi sõjapealike vahel. Tõsiasi, et tema endine kaaslane Prigožin suutis endale tulusa augu raiuda ja seejärel ametliku Vene armee kõrvale oma palgasõdurite armee luua, on erakordne ülevaade sellest, kuidas Putin on õõnestanud Vene riigi autoriteeti.
Putin arvas, et käitus nutikalt, andes Prigožinile sellise vabaduse ja võitlusvõime, et kasutada seda väljakuulutamata sõjas Ukraina idaosas pärast 2014. aastat ja Aafrikas, kus mitmed režiimid on kasutanud võimul püsimiseks Wagneri palgasõdureid.
Selline vabakutseline tegevus aitas kaasa ka Kremli püüdlustele vähendada Lääne mõju Aafrika mandril. See strateegia on aga Putinit hammustanud.
Prigožini sõjapealikuna reklaamimise eesmärk oli kaitsta presidenti Vene sõjaväe võimaliku riigipöörde eest. Kuid see tegi Prigožinist Frankensteini koletise.
Veelgi enam, Wagneri grupeering pole Venemaa ainus eraarmee. Tšetšeeni Vabariigi bossil Ramzan Kadõrovil on kümneid tuhandeid relvastatud mehi ja ta ütleb, et toetab Putinit – aga millise poliitilise hinnaga?
Hiiglaslik gaasifirma Gazprom väidab, et värbab Ukrainas võitlema eraarmee, kuid võib tegelikult teha seda selleks, et anda oma miljardäridest ülemustele Venemaa poliitikas mõjuvõimu. Putin on lasknud kriisil kontrolli alt väljuda, toetades neid sõjapealikke kui oma võimu tagajaid ja suutmata seejärel maha suruda Prigožini üha valjuhäälsemat allumatust.
Vähesed nutavad, kui ta võimult kukub. Kuid on liiga vara sellele lootma jääda.
Keegi ei tohiks olla naiivne ja arvata, et iga uus Venemaa juht on automaatselt parem.
Ühelt poolt on arusaadav, et ukrainlased loodavad, et vabanemine võib olla käes, kui venelased omavahel tülli lähevad. Kuid jahmatav tõde on see, et Prigožin on selgelt öelnud, et mässab seetõttu, et Ukraina-vastast sõda on valesti juhitud, mitte sellepärast, et see oleks sõjakuritegu. Prigožini ohjeldamatu jõhkrus tähendab, et kui tal õnnestub Vene riik ja armee oma tahte järgi painutada, võib sõda Ukraina vastu jõuda uute õudusteni.
Siiani on Putin tuumarelvade kasutamisest ainult rääkinud, kuid sellise kurjategija nagu Prigožini vaoshoitusele ei saa lootma jääda. Sest see on mees, kes on purustanud kuvaldaga allumatu sõduri pea.
Kas selline metsaline mõtleks enne tuumarelvade kasutamist nendega seotud tagajärgedele?
Ärgem unustagem, praegu on mängus Venemaa tohutu tuumaarsenali saatus. Ükskõik kui halb on Putini režiim Venemaale ja maailmale olnud, ähvardab uus võimuvõitlus Kremli kontrolli eest viia maailma tuumakatastroofi äärele. Mitte kunagi varem pole olnud kodusõda tuumarelvastatud riigis.
Kahjuks vaatavad Venemaa inimesed seda võimuvõitlust passiivselt pealt. Telepildid tänavakoristajast, kes ükskõikselt Rostovi linnas mässuliste tankide vahel prügi üles korjab, ilma pilku tõstmata, peegeldavad nii mõnegi venelase poliitilist passiivsust.
Kuni vene rahvas ei ole muutunud, ei vabasta Putini kukkumine riigi 143 miljonit elanikku ega nende naabreid Kremlis valitseva isiku meelevaldsete ja jõhkrate tegude ohu eest.
Tuumarelvastatud anarhia on hirmutav väljavaade. Kuid praktikas saab Lääs olukorra kontrollimiseks vähe ära teha.
Ükskõik kui palju Putin väärib hukkamõistu, on need, kes ta kukutada võivad, veelgi vähem etteaimatavad ja kontrollimatumad. Eilne kaos viitab sellele, et tema tulevane kukkumine tooks meile kõigile kaasa veel hullema aja.


Eestit on tabanud petusõnumite laineJuunis on eestlasi tabanud järjekordne petusõnumite laine – teenusepakkujate nimel laekub õngitsuslehtedele viivate linkidega SMSe, aga ohukohti on teisigi. Teenusepakkujad tuletavad meelde: jälgige hoolikalt, millisele lingile vajutate ja millisele lehele sisse logite.Petturite ohvriks langemist soodustavad tavaliselt kaks faktorit – oskamatus kelmust oodata ja tähelepanematus detailide suhtes. Petturid kuritarvitavad inimeste usaldust teenusepakkujate vastu, kasutades näiteks riigiasutuse, panga või kullerfirma nime selleks, et inimesi petulehele suunata ja nende andmetele või pangakontole ligi saada.
Petulehele võib sattuda mitte ainult kirja või sõnumiga saadetud lingile vajutades, aga ka näiteks otsingumootorisse teenusepakkuja nime sisestamise järel esimeste seas pakutud lehele minnes või sotsiaalmeedias võõra inimesega mõne asja ostmise või müümise üle suheldes.

Palju pettusi müügikeskkondades

Hetkel esineb üha rohkem pettusi just müügikeskkondades. Ohvriks langenud inimesed on soovinud Facebook Marketplace’i või teise müügiplatvormi kaudu oma asju müüa.
Skeemi kohaselt võtab pettur müüjaga ühendust, avaldab soovi kaup ära osta ja palub selle talle kullerteenusega kohale toimetada. Ostja poolt tasutud kullerteenuse vormistamiseks saadab pettur müüjale lingi justkui teenusepakkuja lehele ja palub, et paki saatja sinna oma andmed sisestaks. Muuhulgas palutakse veebilehel sisestada saatja kaardiandmeid, mille järel laekub ohvri telefonile ka kinnituskood. Kuigi ohvrile tundub, et ta kinnitab saadetise andmeid, kinnitab ta tegelikult raha ülekannet või oma kontole sisselogimist. Raha kaotamisest saab ohver aru alles siis, kui saab oma pangalt teavituse vahendite broneerimisest või makse sooritamisest.
Kirjeldatud skeemi puhul võib öelda, et ohver võinuks mõelda sellele, et juhul, kui teenuse eest maksab paki saaja, siis teenusepakkuja tegelikult saatja pangakonto andmeid ei vaja.
Kahjuks teiste levinud skeemide puhul ei pruugi selliseid loogikavigu esineda. Näiteks laekub ohvri telefonile SMS kullerfirma nimel, kus palutakse saabunud paki kättesaamiseks selle eest tollimaks või lisatasu tasuda või valed andmed uuendada. Kui ohver on kokkusattumusel tõepoolest saadetist ootamas, on suur tõenäosus, et ta annab pahaaimamatult oma andmeid petturitele. «Omniva ei palu kunagi sõnumi teel arve tasumist, isikuandmeid või makse tegemist. Palume olla tähelepanelikud ja vähimagi kahtluse korral pöörduda Omniva klienditeenindusse,» ütleb Omniva kvaliteedijuht Jaanika Kööp.

Internetis ole valvas

Internetis tegutsedes tuleb valvsust ilmutada ka siis, kui keegi – ei võõras inimene ega teenusepakkuja – otseselt teie poole ei pöördu. Oma rahast on võimalik ilma jääda ka siis, kui logite näiteks libapangalehel sisse või sooritate ostu internetipoest ilma kaupmehe tausta korralikult kontrollimata.
Inimeste suunamiseks libalehtedele kasutavad petturid efektiivseid turundusvõtteid, avaldades sotsiaalmeedias väga head tehingut lubavat reklaami või tõstes otsingumootorite otsingutulemustes oma lehe kõrgemale kohale. Kuigi pangad ja teised teenusepakkujad jälgivad internetis nende ametlikke veebilehti imiteerivate lehtede ilmumist ja tegutsevad operatiivselt nende mahavõtmiseks, leidub siiski juhtumeid, kus kliendid pahaaimamatult libalehtedele oma andmed sisestavad. Selliseid petulehti luuakse järjepidevalt – ainuüksi sellel aastal on näiteks LHV panka jäljendavaid petulehti tuvastatud juba 121.

Uuri tausta

Internetis ostlemisel peaks heaks harjumuseks olema kaupmehe tausta uurimine ja tähelepanelik suhtumine tema poolt pakutavatesse maksevõimalustesse. Suuremad ja usaldusväärsed kaupmehed kasutavad reeglina levinud ja turvalisi makselahendusi nagu PayPal, EveryPay jt. Turvalisemad maksed on alati need, mille sooritamisel küsitakse lisatuvastust, näiteks pangalehe kaudu kinnitamist või turvakoodi sisestamist.
Oluline on teadvustada, et internetist väljapetetud raha tagasisaamine õnnestub pigem harva. Kogenud e-ostleja teab, et juhul, kui kaupmehel ei ole mingil põhjusel võimalik ostetud kaupa välja saata või see tagastatakse, laekub raha ostja kontole kiiresti tagasi.
«Kaarditehinguid käitlevad süsteemid nagu Mastercard ja Visa toimivad tavapäraselt nii, et juba makstud raha tagasisaamiseks peab kaupmees tehingu tühistamiseks oma nõusoleku andma,» selgitab LHV jaepanganduse juht Annika Goroško. «Tavaolukorras kaitseb selline lähenemine nii ostjat kui ka kauplejat».
Goroško sõnul kasutavad petturid aga reeglina väiksema läbipaistvusega süsteeme, kui kauba eest makstes ostab ohver tegelikult krüptoraha või rahaülekandeteenust. «Sellisel juhul on keeruline raha tagasi saada, sest nendelt kontodelt kantakse laekunud summa kohe edasi uuele kontole. Kahjuks enamasti raha tagasi saada ei õnnestugi,» sõnas Goroško.

Meelespea internetis oma raha kaitsmiseks

	Internetikeskkonda sisse logides veenduge alati, et see on asutuse või teenusepakkuja ametlik leht. Sellele viitab veebilehe korrektne aadress, toimivad lingid ja korrektne, ilma õigekirja- või loogikavigadeta lehekülg.

	Pangad ja teenusepakkujad ei küsi SMSi, telefoni või e-posti teel teie pangakaardi numbrit või CVV koodi, kasutajatunnuseid, salasõnu ega palu teid sisestada PIN-koode.

	Pidage meeles, et Smart-ID ja mobiil-ID PIN1 kasutatakse autoriseerimiseks, PIN2-koodiga allkirjastatakse üksnes lepinguid ning kinnitatakse makseid.

	Vaadake üle oma pangakonto limiidid – mõistlikult madalad, igapäevasele raha kasutamisvajadusele vastavad limiidid vähendavad potentsiaalset kahju pettuse ohvriks langemise korral.

	Kui SMSis või e-kirjas olev link või veebileht, kus palutakse andmeid sisestada, tundub kahtlane, ärge vajutage lingile, pange leht kohe kinni ning võtke ametliku kanali kaudu teenusepakkujaga ühendust selleks, et täpsustada üle, kas tegemist võis pettusega olla.