Traagiline pühapäev Suure-Jaanis. Pere kaotas oma lemmiku vastashoovist aeda tormanud koeraleSee juhtus pühapäeva, 30. juuli õhtul Suure-Jaanis Kõrge tänaval. Gaili Järsi kolme- ja kuueaastane laps hüppasid parajasti hoovis batuudil, vanemad lapsed olid toas ning tema ise tegi köögis süüa. Korraga kostis õuest laste kisa: teiselt poolt tänavat elumaja hoovist lahti pääsenud suur koer oli pere väikese Malta koera lõuge vahele haaranud ja pures teda.
Kisa peale jooksis pererahvas õue. "Bella (ründav koer – toimetus) niimoodi raputas teda ... Kui mu mees tuli ja karjus, lasi ta meie Elsast lahti ja pani väravast välja. Mees läks talle järele ja nägi, et tema kodu ülemine värav on lahti," kirjeldas Gaili Järs juhtunut.
Pere oli šokis. Vanem tütar ema sõnutsi lausa värises pikali maas. "Ütlesin talle, et praegu ei ole selleks aega, sest Elsa on hinge vaakumas."
Ei pidanud vastu
Kolm pereliiget sõitsid rängalt kannatada saanud koeraga kiiresti Tartusse maaülikooli loomakliinikusse. Seal selgus, et teha tuleb suur operatsioon, sest looma seisund on väga halb. Lahti tuli lõigata kogu rindkere. Viimases sõnumis Gaili Järsile küsis loomaarst, kas operatsiooniga peaks edasi minema: Elsa südamega olid lood juba paremad, kuid seis oli ikkagi sant. Järs vastas jaatavalt, mis sest, et operatsioon koos taastumisega pidi maksma minema vähemalt 5000 eurot.

Gaili Järs kirjeldas hukkasaanud Elsat kui iga pereliikme koera.
Gaili Järs

Viis minutit hiljem heitis Elsa hinge. Loomake ei pidanud vastu.
Esmaspäeva hommikul mindi talle järele. Koju teda ei maetud, sest pere noorematele lastele olnuks see liiga raske katsumus. Nood ei tea tõtt-öelda seniajani, et Elsat enam ei ole. Mulda sängitati pere lemmik Gaili Järsi elukaaslase töökoha juurde, kus on matmiseks sobiv koht.
Koerale tehtud protseduuride eest küsis loomakliinik 1168 eurot. Gaili Järs esitas arve Bella omanikule Kersti Jõgile, kelle koduvärav oli tema hinnangul nii lohakalt kinni, et suur koer sai selle kerge vaevaga lahti lükata. Jõgi maksis Järsile 500 eurot ära, sest see summa oli tal kohe käepärast, ülejäänu tasumisest ta aga keeldub, nimetades Järsi käitumist väljapressimiseks.
"Gaili tuli minu juurde ja ütles, et "Raha siia!". Ütlesin talle, et praegu on sõna sõna vastu ja need asjad on tõendamata. Aga kuna nad olid endast nii väljas, siis ma andsin neile selle 500 eurot," kõneles Jõgi.
Tema sõnutsi on võimatu, et tema koer värava lahti lükkas, sest nagu ta kinnitas, oli see korralikult kinni. Tema arvates võis seda teha mõni pahatahtlik mööduja või noortekamp. Miks – seda ei tea, aga tema mõtteis mõlgub oletus, et keegi võis tahta varjupaigast võetud Bellast lahti saada.
Õnnetus hüüdis tulles?
Nagu Kersti Jõgi rääkis, tuli Gaili Järs teisipäeval uuesti tema juurde ning nõudis hukkasaanud koera eest 500 eurot, samuti tollele tehtud vaktsiinide ja paigaldatud kiipide hüvitamist. Tahtis tema jutu järgi sedagi, et ta maksaks kinni sõidukulud ja juba väljavaadatud uue koera. Järs oma sõnutsi uue koera ja Elsale tehtud vaktsiinide eest Jõgilt raha küsinud ei ole.
"Ütlesin talle, et ma ei soovi sellel teemal enam suhelda, andku asi kohtusse," lausus Jõgi ning rääkis, et Bella viis ta varjupaika tagasi, sest kartis tema elu pärast. "Tõenäoliselt oleks nad ta siin maha löönud või ära mürgitanud."
Jõgi paigaldas oma hoovi ka kaamera, et näha, mis seal öösiti toimub. Järsile oli ta öelnud, et nende pere võib uue koera võtta, sest tema majja enam koera ei tule.
Bella oli nimelt varemgi Elsale hambad sisse löönud. Aasta tagasi oli see juhtunud sealsamas tänaval. Siis oli Jõgi rohkem kui 500-eurose raviarve kinni maksnud, sest oli tunnetanud, et juhtunus võis olla tema süüd.
Gaili Järs meenutas toonast lugu: "Bella tuli oma aiast, võttis Elsa rihma otsast ja raputas teda samamoodi nagu nüüdki. Aga siis läks veel hästi."
Aasta eest ei olnud Jõgil veel alumist väravat ja Bella oli aias ketis. Kuidas ta siis aiast välja sai? Jõgi sõnutsi võis ta end lahti tõmmata. Nagu nüüdki, polnud Jõgi ennast ka aasta eest ränga vahejuhtumi ajal Suure-Jaanis.
Järsi väitel oli Jõgi aia ülemine värav hiljutisele kurvale pühapäevale eelnenud nädalal mitu korda lahti. Selle kohta oli ta Jõgile saatnud kaks hoiatavat telefonisõnumit. Too polnud nendele vastanud. Jõgi oli oma sõnutsi sellal Soomes ja sõnumeid tema telefonis ei ole.

Gaili Järs andis sõnumi teel Bella omanikule Kersti Jõgile teada, et tema värav oli lahti, kuid Jõgi väidab, et tema telefonis neid teateid pole.
Elmo Riig

Kersti Jõgi koduhoidjaks oli üle-eelmisel pühapäeval Jaan Jürisoo, kes muidu elab Võhma kogukonnamajas. Too rääkis, et rünnakule eelnenud õhtul oli värav kinni ning järgmisel päeval käis ta ka aias ringi ja värav oli suletud. Rünnaku ajal oli Jürisoo olnud toas ja polnud õuest midagi kuulnud.
Ka Jürisoo arvates võis keegi värava meelega lahti teha. "Mulle millegipärast tundub, et kellelegi ei meeldi Kersti," sõnas ta.

Kersti Jõgi viis varjupaigast võetud Bella pärast traagilist juhtumit sinna tagasi.
Kersti Jõgi

Jürisoo lisas, et ta on Elsat Jõgi hoovis kaks korda Bella käest päästnud. Elsa oli tema sõnutsi olnud nii väike, et mahtunud aia vahelt läbi.
Miks Bella sel traagilisel pühapäeval aga ikkagi nõnda jõhkralt käitus?
"Miski pidi teda ärritama," on Jürisoo veendunud. "Ega ta ei sallinud väikseid koeri ja jalgrattureid. Kui jalgratast nägi, siis pani ikka lõugama."
Koduhoovis ei tohiks karta
Agressiivse loomuga Bella Jaan Jürisoo arvates siiski ei olnud. "Perenaisel on lapselapsed siin ja Bella ei puutunud neid ega midagi."
Kersti Jõgi nentis, et tal on juhtunu pärast väga kahju, samas näeb ta süüd ka Järsi perel, sest nende värav on alatasa lahti olnud ja koer oli sageli aiast väljas, samas kui tema aiaväravad on korralikud ja koer neid ise avada ei saaks.

Gaili Järsi sõnutsi oli Kersti Jõgi ülemine aiavärav õnnetuse ajal lahti. Jõgi väidab, et tema värv käib korralikult kinni.
Elmo Riig

Gaili Järs tunnistas, et Elsa käis hoovist väljas, aga seda, et too käis Jõgi hoovis, ei tahtnud ta uskuda. Juttu, et Jaan Jürisoo on kaks korda Elsa Bella käest ära päästnud, nimetas ta valeks ning lisas, et omaenda koduhoovis ei tohiks keegi siiski midagi karta.
Mis edasi saab?
Gaili Järs on valmis asja kohtus ajama, kui ta Kersti Jõgiga kokkuleppele ei saa. "Laupäeval oli laat ja minu kuueaastane laps ütles, et ostame Elsale mänguasja. Et kui ta haiglast koju tuleb, siis talle kindlasti meeldib see ..." lausus ta pisarsilmil.


USA määras sanktsioonid endisele Liibanoni keskpanga juhileWASHINGTON, 10. august, AFP-BNS – USA rahandusministeerium teatas neljapäeval sanktsioonidest endisele Liibanoni keskpanga juhile Riad Salameh'le, kes lahkus hiljuti ametist.
Salameh' korruptiivsed ja ebaseaduslikud teod on andnud panuse õigusriigi kokkuvarisemisse Liibanonis, ütles ministeerium ja lisas, et on oma sammud kooskõlastanud Suurbritannia ja Kanadaga.
AFP – Baltic News Service


Internetis levib Kersti Kaljulaidi üleskutse investeerida 250 eurotAina enam eesti tuntud inimesi on kaasatud petuskeemidesse. Nüüd on petturid käiku lasknud Eesti ekspresident Kersti Kaljulaidi identiteedi.


Meil tuleb peatada uute põgenike vastuvõtmineEestil tuleb juba täna ühepoolselt peatada varjupaigataotluste vastuvõtmine ehk moratoorium, seniks kuni teised EL liikmesriigid jõuavad järele meie näitajatele, kirjutab diplomaat ja kolumnist Vahur Luhtsalu.Nägin hiljuti austraallaste dokumentaalsaadet Süüria sõjapõgenikest Taanis, keda on seal umbes 37 000. Taani otsib käesoleval ajal võimalusi süürlaste tagasisaatmiseks, sest nende kodusõda on läbi saanud, kuid nüüd on ilmnenud teistlaadi takistused. Isamaale naasevad sõjapõgenikud kogevad vägivalda, väljapressimist ja igatsorti muud seadusetust. Teisalt aga Taanis kohanenud süürlased, kellest paljud on ka taani keele ära õppinud, tagasi ei kipu. Neile on lisandumas Ukraina sõjapõgenikud, keda on Taanis praegu enam kui 35 000.
Sarnaselt Süüriale võtab ka Ukrainal sõjast väljudes taastumine aega, mistõttu on päevselge, et Ukraina sõjapõgenike Eestisse jäämisega tuleb meil ajapikku leppida, nagu rootslastel Balti riikide paadipõgenikega II maailmasõja järel.
Maailmas on riike, kellel on hoopis teistsugused vaated varjupaigataotlejate osas. Näiteks Singapur, mis 1965. aastal iseseisvudes oli meist oluliselt kehvemal järjel. Suur osa kodanikest elas ülerahvastatud slummides, rohkem kui kolmandik olid kirjaoskamatud ja SKT elaniku kohta vaid 3991 dollarit (umbes pool toonastest NSVL näitajatest). 1990. aastaks jõudsid nad inimarengu indeksi (ingl. k. Human Development Index) näitaja osas meie selja taha – Eesti 33., Singapur aga 38. kohal riikide edetabelis. Tänaseks on Singapur jõudnud Soome kõrvale 12. kohale. Niipalju taustaks.
Vastavalt ÜRO pagulaste ülemvoliniku koostatud esildisele 2020. aasta oktoobri seisuga ei ole Singapur 1951. aasta pagulasseisundi konventsiooni ja selle 1967. aasta protokolli, 1954. aasta kodakondsuseta isikute staatust käsitleva konventsiooni ega ka 1961. aasta kodakondsusetuse vähendamise konventsiooni osaline. Mida see praktikas tähendab?  Seda, et Singapuris ei ole võimalik varjupaika taotleda, sest riigis sisuliselt puuduvad selleks protseduurid. Neid, kes ületavad riigis viibimiseks lubatud aega, ähvardavad kinnipidamine, kohus, vangistus ja riigist väljasaatmine. Harvem ka kepihoobid, või antakse asi üle ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Ametile (UNHCR), kel on esindus Singapuris. Ei maksa siiski arvata, et Singapuril puudub varasem kogemus sõjapõgenikega.
Meie riik on aga valinud veritsemise tee ammu enne seda, kui Ukraina sõda päevakorda kerkis.
Kui 1975. aasta aprillis vallutas Vietnami kommunistlik rahvaarmee Lõuna-Vietnami pealinna Saigoni, tõi see kaasa endise Lõuna-Vietnami valitsusega seotud isikute represseerimise ja massilise väljarände sealt. Loetud päevadega sama aasta maikuus randus toonases, 2,26 miljonilise elanikkonnaga Singapuris, 8355 Vietnami paadipõgenikku. Hiljem põgenikevool lakkas – selle kuivatas kokku erakorraline operatsioon «Äikesetorm», millega ohjeldati pagulaste Singapuri sisenemist. Riigi õhujõudude ülesandeks oli märgata Singapuri suunduvaid paate ning samal ajal suunas merevägi neid riigi idapoolsetele ankru- ja dokkimiskohtadele. Pärast dokkimist tulid pardale mereväe tehnikud, kes hindasid laevade seisukorda ja vajadusel parandasid neid. Põgenikke varustati ohtralt proviandiga – anti vett, toiduaineid, esmaabitarbeid jne – oma mereteekonna jätkamiseks.
Singapuri juba pärale jõudnud põgenikud siirdusid ajapikku kas tagasi kodumaale või teistesse riikidesse rahvusvaheliste organisatsioonide toel. Kõige paremini võtab riigi hoiaku varjupaigataotlejate osas kokku kaasaegse Singapuri looja, peaminister Lee Kuan Yew 1978. aastal ajalehele The New York Times antud intervjuu, milles ta sõnas: « You’ve got to grow calluses on your heart or you just bleed to death», mida võiks tõlkida nii: «Te peate oma südamele kooriku kasvatama või te lihtsalt veritsete surnuks».
Meie riik on aga valinud veritsemise tee ammu enne seda, kui Ukraina sõda päevakorda kerkis. Oleme ELi, sh Schengeni ja euroala liige, millest järelduvalt kõik, mis juhtub ELiga, juhtub paratamatult ka meiega.
EL aktiveeris 2022. aasta märtsis ajutise kaitse direktiivi, hädaabikava, mida kasutatakse massilise põgenike sissevoolu erandjuhtudel. 2023. aasta märtsi seisuga kasutas ELi ajutist kaitsemehhanismi ca 4 miljonit inimest Ukrainast, kellest Eestisse on jõudnud 39 815. Numbrid kasvavad ning 30. juuli seisuga on ajutist kaitset taotlenud kokku 47 374 inimest. On ka sellest loobunuid, mis teeb viimaseks seisuks 42 031. Lisaks on meil ka 5854 rahvusvahelise kaitse taotlejat (kellest 5416 on Ukraina kodanikud), kes on saabunud meile alates 24. veebruarist 2022. aastal.  Kokku 47 885 ajutise ja rahvusvahelise kaitse taotlejat.
Statistiline keskmine aasta algusest näitab, et meile saabub ca 280 inimest nädalas (183 ajutise kaitse ja 96 rahvusvahelise kaitse taotlejat). Trendi jätkudes peaks aasta lõppema enam kui 14 000 põgeniku lisandumisega lisaks 2022. aastal saabunuile. See number võib osutuda suuremaks või ka väiksemaks. Viimane oleneb ennekõike meist endist.
Euroopalikke väärtusi jagava riigina on arusaadav, et hädasolijat tuleb aidata. Aga kustkohast jooksevad meie võimaluste piirid? Tõenäoliselt on piirid juba ületatud, sest koos Tšehhi Vabariigiga hoiame ELi rekordeid varjupaiga andmises: üks varjupaigataotleja 33 elaniku kohta Eestis ja 23 elaniku kohta Tšehhis. Arvestades, et Eestis elab inimesi kohapeal mõnevõrra vähem, võrreldes ametliku rahvaarvuga, võib meie arv isegi läheneda Tšehhi vastavatele näitajatele.
Euroopalikke väärtusi jagava riigina, on arusaadav, et hädasolijat tuleb aidata. Aga kustkohast jooksevad meie võimaluste piirid?
Aga räägime kuludest. Eestis on Arenguseire Keskuse 2022. aasta mais avaldatud prognoosi kohaselt ühe põgenikuga seotud kulud kuni 7600 eurot aastas, mis teeb ligikaudu 760 eurot kuus (jaotatuna 10 kuule alates märtsist 2022). Iga päev seega umbes 25 eurot inimese kohta, mis on kokku hinnanguliselt 1–1,5 miljonit eurot või rohkem. Prantsusmaa kulutas eelmisel aastal Ukraina põgenikele 634 miljonit eurot, keskmiselt 38 eurot päevas pagulase kohta.  Muuseas Prantsusmaal peavad ühte Ukraina varjupaigataotlejat ülal umbes 923 riigi elanikku ehk sõjapõgenike koormus on Eestiga võrreldes ligi 28 korda väiksem.
Eestil tuleb juba täna ühepoolselt peatada varjupaigataotluste vastuvõtmine ehk moratoorium, seniks kuni teised EL liikmesriigid jõuavad järele meie näitajatele. See võib võtta aega, sest näiteks ungarlaste puhul tuleb üks varjupaigataotleja 325 elaniku kohta, meist ligi 10 korda väiksem näitaja, vaatamata asjaolule, et Ungari on Ukraina vahetu naaber.
Kui tahame säilitada meie kultuurikeskkonda ja inimarengus aastate pärast Soomele ja Singapurile järele jõuda, peaks juba täna olema selge, kuidas kavatseme seda teha. Võib kõlada äärmuslikult, aga meil tuleb peatada uute põgenike vastuvõtmine hoolimata sellest, mida keegi meist arvata võib. Inimlikust vaatenurgast on see kurb, riigi rahvusvahelise maine seisukohalt mõne mugavustsoonis viibiva poliitiku või ametniku jaoks katastroof, aga iga riik peab ennekõike keskenduma oma kodanikele ja riigi muredele. Ja täna jätkub neid viimaseid enam, kui oleme suutelised edukalt lahendama. Tuleb ausalt endale ja ka partneritele tunnistada, et ühe väikseima riigina ELis pole meil enam piisavalt vahendeid ja võimekusi varjupaiga andmiseks. Me juba veritseme.


Evelin Poolamets: “”Kompra” löödi lauale alles siis, kui oli vaja presidenti maksuseaduste teemal alandlikkusele sundida”Kui käimasolev nn presidendi kantselei rahastamisskandaal jääb ilma õigusliku lahenduseta, siis saadab see ühiskonnale mitu ebasoovitavat signaali, mis halvendavad Eesti poliitilist kultuuri ja julgustavad kõrgeid ametnikke korruptsioonile.
Kõigepealt presidendi sisenõuniku “naljast”. Sisenõunik Toomas Sildam on ajakirjandusele selgitanud, et suheldes minister Mart Võrklaeva ja rahandusministeeriumi kantsleri Merike Saksaga oli ta koalitsiooni eelnõude menetlemist ja presidendi kantselei rahastamist kokku sidudes rääkinud naljatoonil. Presidendi kantselei direktor Peep Jahilo leppis minu üllatuseks Sildami lapsiku tagasiajamisega ja soovitas kantselei ühel mõjukaimal töötajal üksnes vähem aasida. Jahilo on kinnitanud, et Sildam jääb ametisse. Mis on sellise “nalja” tagajärjed? Kui seaduste ostmise, õigemini praakseaduste raha eest läbilaskmise katselt tabatud ametniku ainsaks karistuseks on naljameheks tituleerimine, siis saadab see rahvale sõnumi, et poliitika ongi ostetav ja müüdav. Veelgi enam – edaspidi võib iga ametnik, kes altkäemaksu nõudmise eest vahele jäänud, öelda, et tegi ainult nalja.
Paraku ei piirdu seaduslikkuse küsimus presidendi kantseleiga. Rahandusministeeriumi kantsler Merike Saks on öelnud ajakirjandusele, et ta ei pöördunud kohe kahtlusega kaposse, kuigi jutuajamine Sildamiga olevat olnud piinlik ja ettepanek nii tõsine, et ta teavitas asjast minister Võrklaeva ja rahandusministeeriumi ametnikke. Väidetava seadustega kauplemise juhtumi ja selle ilmsikstuleku vahel on pikk ajavahemik. Kantsler Saksa poole pöördus Toomas Sildam mai lõpul kaitsepolitseiametis toimunud vastuvõtul. Irooniline, et jutuajamine toimus asutuses, mis peaks tippkorruptante jahtima.
Minister Võrklaev andis presidendi kantselei juhile vahejuhtumist teada alles kuu aega hiljem, 21. juunil. Ent laiema avalikkuseni jõudis see alles augustis. Järelikult otsustati tõsine juhtum jätta üksnes kitsa ringi teada. Me ei saa välistada, et Võrklaev helistas Jahilole üksnes sellepärast, et Toomas Sildam oli oma “äriettepanekuga” pöördunud juba liiga paljude inimeste poole ning minister soovis oma seljatagust kindlustada – juhuks kui juhtum peaks avalikuks tulema.
Kui seaduste ostmise, õigemini praakseaduste raha eest läbilaskmise katselt tabatud ametniku ainsaks karistuseks on naljameheks tituleerimine, siis saadab see rahvale sõnumi, et poliitika ongi ostetav ja müüdav.
Seetõttu kerkib küsimus ka vastutusest info kinnihoidmise eest – liiga suur on ajaline kokkulangevus juhtumi avalikuks tuleku ja presidendi suupruukimisega automaksu teemal. Näib, et “kompra” löödi lauale alles siis, kui oli vaja presidenti maksuseaduste teemal alandlikkusele sundida. Ei saa ju lubada, et riigi esimene mees hakkaks kaaluma oma õigust jätta välja kuulutamata selle koalitsiooni otsused, kelle häältega ta ära valiti. Siiani on president koalitsiooni revolutsiooniliste seaduste paketi kinnisilmi heaks kiitnud, kuigi vastuolu põhiseadusega ainuüksi abielu mõiste muutmise puhul on karjuv.
Mart Võrklaeva juttu tema moraalsest häiritusest ei tasu liiga tõsiselt võtta, sest Reformierakond ei ole korruptsiooniskandaalidesse sattunud persoonide edutamist sugugi häbenenud. Kui Sildami juhtumi puhul räägitakse eetikast, siis ühele kõige mõjukamale ministrikohale ei häbenenud nad edutamast kunagise rahastamisskandaali peategelast Kristen Michalit või saatmast Euroopa Kontrollikotta Autorollo skandaali kangelast Keit Pentus-Rosimannust. Minister Margus Tsahkna raske huvide konflikt välihaiglate lobistina ei ole toonud peaministri otsustavat reaktsiooni. Selle kõige taustal minister Võrklaeva kordamine oma moraalsetest väärtustes kõlab lausa naeruväärsena.
Kemplus Sildami ja Võrklaeva vahel meenutab ehitusfirmasid, kus allhankijad nii-öelda üle lastakse. Kui allhankija on hoone püsti ajanud ehk presidendi näitel seadused kinnitanud, siis oodatud tasu ei tulegi ning president võib Austraalia reisist suu puhtaks pühkida.
Tekib õigustatud küsimus, kuidas edasi? Kas siis, kui raha ei ole, ei kuulutata ka seadusi välja? Vähemalt kinnitas presidendi kantselei direktor sellele vastates, et töö seadustega rahapuudusel seisma ei jää. Hea seegi, sest Toomas Sildamit süüdistatakse raha kauplemises just vastupidise selgitusega.
Kantselei rahastamisskandaalil võib siiski olla puhastav toime, aga ainult eeldusel, et seaduste ostu-müügi pakkumise tegija ning info kinnihoidmise teemal võetaks nii eetiline kui juriidiline seisukoht.
Lisaks tuleks saavutada erakondadeülene kokkulepe, et põhiseaduslikele institutsioonidele, nagu presidendi kantselei, eraldaks raha riigikogu, minimeerides rahandusministeeriumi rolli, et vähendada presidendi, riigikontrolli ja teiste põhiseaduslike institutsioonide sõltuvust täitevvõimust.
Evelin Poolamets, Riigikogu riigieelarve kontrolli erikomisjoni liige (EKRE)


Põgenike vastuvõtmine tuleb peatadaNägin hiljuti austraallaste dokumentaalsaadet Süüria sõjapõgenikest Taanis, keda on seal umbes 37 000. Taani otsib käesoleval ajal võimalusi süürlaste tagasisaatmiseks, sest nende kodusõda on läbi saanud, kuid nüüd on ilmnenud teistlaadi takistused. Isamaale naasevad sõjapõgenikud kogevad vägivalda, väljapressimist ja igat sorti muud seadusetust. Teisalt aga Taanis kohanenud süürlased, kellest paljud on ka taani keele ära õppinud, tagasi ei kipu. Neile on lisandumas Ukraina sõjapõgenikud, keda on Taanis praegu enam kui 35 000.Sarnaselt Süüriaga võtab ka Ukrainal sõjast väljudes taastumine aega, mistõttu on päevselge, et Ukraina sõjapõgenike Eestisse jäämisega tuleb meil ajapikku leppida, nagu rootslastel Balti riikide paadipõgenikega II maailmasõja järel.Maailmas on riike, kellel on hoopis teistsugused vaated varjupaigataotlejate asjus. Näiteks Singapur, mis 1965. aastal iseseisvudes oli meist oluliselt kehvemal järjel. Suur osa kodanikest elas ülerahvastatud slummides, rohkem kui kolmandik oli kirjaoskamatu ja SKT elaniku kohta vaid 3991 dollarit. 1990. aastaks jõudsid nad inimarengu indeksi näitaja osas meie selja taha - Eesti 33., Singapur aga 38. kohal riikide edetabelis. Tänaseks on Singapur jõudnud Soome kõrvale 12. kohale.Vastavalt ÜRO pagulaste ülemvoliniku koostatud esildisele 2020. aasta oktoobri seisuga ei ole Singapur 1951. aasta pagulasseisundi konventsiooni ja selle 1967. aasta protokolli, 1954. aasta kodakondsuseta isikute staatust käsitleva konventsiooni ega ka 1961. aasta kodakondsusetuse vähendamise konventsiooni osaline. Mida see praktikas tähendab? Seda, et Singapuris ei ole võimalik varjupaika taotleda, sest riigis sisuliselt puuduvad selleks protseduurid. Neid, kes ületavad riigis viibimiseks lubatud aega, ähvardavad kinnipidamine, kohus, vangistus ja riigist väljasaatmine. Harvem ka kepihoobid, või antakse asi üle ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Ametile (UNHCR), kel on esindus Singapuris. Ei maksa siiski arvata, et Singapuril puudub varasem kogemus sõjapõgenikega.Kui 1975. aasta aprillis vallutas Vietnami kommunistlik rahvaarmee Lõuna-Vietnami pealinna Saigoni, tõi see kaasa endise Lõuna-Vietnami valitsusega seotud isikute represseerimise ja massilise väljarände sealt. Loetud päevadega sama aasta maikuus randus toonases 2,26 miljonilise elanikkonnaga Singapuris 8355 Vietnami paadipõgenikku. Hiljem põgenikevool lakkas - selle kuivatas kokku erakorraline operatsioon «Äikesetorm», millega ohjeldati pagulaste Singapuri sisenemist.Singapuri juba pärale jõudnud põgenikud siirdusid ajapikku kas tagasi kodumaale või teistesse riikidesse rahvusvaheliste organisatsioonide toel. Kõige paremini võtab riigi hoiaku varjupaigataotlejate osas kokku kaasaegse Singapuri looja, peaminister Lee Kuan Yew 1978. aastal ajalehele The New York Times antud intervjuu, milles ta sõnas: « You've got to grow calluses on your heart or you just bleed to death», mida võiks tõlkida nii: «Te peate oma südamele kooriku kasvatama või te lihtsalt veritsete surnuks.»Meie riik on aga valinud veritsemise tee ammu enne seda, kui Ukraina sõda päevakorda kerkis. Oleme ELi, sh Schengeni ja euroala liige, millest järelduvalt kõik, mis juhtub ELiga, juhtub paratamatult ka meiega.EL aktiveeris 2022. aasta märtsis ajutise kaitse direktiivi, hädaabikava, mida kasutatakse massilise põgenike sissevoolu erandjuhtudel. 2023. aasta märtsi seisuga kasutas ELi ajutist kaitsemehhanismi ca 4 miljonit inimest Ukrainast, kellest Eestisse on jõudnud 39 815. Numbrid kasvavad ja 30. juuli seisuga on ajutist kaitset taotlenud kokku 47 374 inimest. On ka sellest loobunuid, mis teeb viimaseks seisuks 42 031. Lisaks on meil ka 5854 rahvusvahelise kaitse taotlejat (kellest 5416 on Ukraina kodanikud), kes on saabunud meile alates 24. veebruarist 2022. aastal. Kokku 47 885 ajutise ja rahvusvahelise kaitse taotlejat.Statistiline keskmine aasta algusest näitab, et meile saabub ca 280 inimest nädalas. Trendi jätkudes peaks aasta lõppema enam kui 14 000 põgeniku lisandumisega lisaks 2022. aastal saabunuile. See arv võib osutuda suuremaks või ka väiksemaks.Euroopalikke väärtusi jagava riigina on arusaadav, et hädasolijat tuleb aidata. Aga kustkohast jooksevad meie võimaluste piirid? Tõenäoliselt on piirid juba ületatud, sest koos Tšehhi Vabariigiga hoiame ELi rekordeid varjupaiga andmises: üks varjupaigataotleja 33 elaniku kohta Eestis ja 23 elaniku kohta Tšehhis. Arvestades, et Eestis elab inimesi kohapeal mõnevõrra vähem, võrreldes ametliku rahvaarvuga, võib meie arv isegi läheneda Tšehhi vastavatele näitajatele.Aga räägime kuludest. Eestis on arenguseire keskuse 2022. aasta mais avaldatud prognoosi järgi ühe põgenikuga seotud kulud kuni 7600 eurot aastas, mis teeb ligikaudu 760 eurot kuus (jaotatuna 10 kuule alates märtsist 2022). Iga päev seega umbes 25 eurot inimese kohta, mis on kokku hinnanguliselt 1-1,5 miljonit eurot või rohkem. Prantsusmaa kulutas eelmisel aastal Ukraina põgenikele 634 miljonit eurot, keskmiselt 38 eurot päevas pagulase kohta. Muuseas Prantsusmaal peavad ühte Ukraina varjupaigataotlejat ülal umbes 923 riigi elanikku ehk sõjapõgenike koormus on Eestiga võrreldes ligi 28 korda väiksem.Eestil tuleb juba täna ühepoolselt peatada varjupaigataotluste vastuvõtmine ehk moratoorium, seniks kuni teised EL liikmesriigid jõuavad järele meie näitajatele.Kui tahame säilitada meie kultuurikeskkonda ja inimarengus aastate pärast Soomele ja Singapurile järele jõuda, peaks juba täna olema selge, kuidas kavatseme seda teha. Võib kõlada äärmuslikult, aga meil tuleb peatada uute põgenike vastuvõtmine hoolimata sellest, mida keegi meist arvata võib. Inimlikust vaatenurgast on see kurb, riigi rahvusvahelise maine seisukohalt mõne mugavustsoonis viibiva poliitiku või ametniku jaoks katastroof, aga iga riik peab ennekõike keskenduma oma kodanikele ja riigi muredele. Ja täna jätkub neid viimaseid enam, kui oleme suutelised edukalt lahendama. Tuleb ausalt endale ja ka partneritele tunnistada, et ühe väikseima riigina ELis pole meil enam piisavalt vahendeid ja võimekusi varjupaiga andmiseks. Me juba veritseme."Meie riik on aga valinud veritsemise tee ammu enne seda, kui Ukraina sõda päevakorda kerkis.""Euroopalikke väärtusi jagava riigina on arusaadav, et hädasolijat tuleb aidata. Aga kustkohast jooksevad meie võimaluste piirid?"VAHUR LUHTSALU diplomaat ja kolumnist


Sõna sõna ja hammas hamba vastuKui 5. märtsi hilisõhtul saabusid riigikogu esialgsed valimistulemused, tabas paljusid poliitikahuvilisi kergendus - EKEIKE valitsuskoalitsiooni ei tule! Samas jäi eufoorias olijatele kahe silma vahele, et Reformierakonna võit oli sedavõrd mäekõrgune, et ilma nendeta ei ole võimalik selles riigikogus valitsust moodustada.
Elu tundus oravate jaoks nagu lill. Saadi 37 kohta, mis on taasiseseisvunud Eesti teine valimistulemus. Vaesed kosilased (konkurendid) olid juba samal ööl ukse taga - vali, keda tahad. Oli võimalik teha koalitsioon Eesti 200 (14) ja sotsiaaldemokraatidega (9), aga ka Keskerakonna (16) ja Isamaaga (8). Esimene andis kokku 60, teine 61 kohta. Igatahes jäi varuvariant, et kui koalitsioonikaaslastele midagi ei meeldi ja nad kipuvad pusklema, saab partnerid tuimalt välja vahetada. Aga selge on ka see, et oravatel oli kindlasti kergem praeguste koalitsioonikaaslastega valitseda - Eesti 200 liikmed on sinisilmsed ja kogenematud ning sotsid mökud. Vähemasti pealtnäha. Mõlemad väikevennad said valitsuses kolm portfelli ja Reformierakond seitse. Õiglane jaotus, sest Eesti 200 ja sotsid said kahe peale 23 ja Reformierakond üksi 37 kohta.
Loogiline, et pärast seda tekkis oravatel vaimustus oma edusammudest. Haarati härjal sarvist ja hakati maksumuudatusi ellu viima. Algul üritati seda teha kobareelnõuga, hiljem seoti need valitsuse umbusaldusküsimusega. Selge see, et sellist taktikat kasutades läksid valitsuse (loe: Reformierakonna) suusad opositsioonierakondadega risti.
Aga polnud hullu midagi, suur suvi oli ees ja ka põhiseaduslikud institutsioonid vähemasti majanduslikus mõttes oravate lõa otsas.

President võtab sõna
27. juunil, pärast riigikaitse nõukogu istungit teatas president Alar Karis: „Pidevalt eelnõude usaldusküsimustega sidumist ei kavatse ma sallida.“ Riigipea kõrval seisnud peaministrile tuli see avaldus ebameeldiva üllatusena. Kui ma ikka õigesti nägin, siis Kaja Kalllas isegi punastas. Aga mis seal ikka, president peabki olema moraalne majakas, mitte istuma roosiaias ja imetlema lahkuvaid pilvi. Pealegi oli ta selleks ajaks seadused välja kuulutanud ning koalitsiooni meelest tundus asi olevat ants.
Tegelikult peerud juba lõkendasid ja uuriv ajakirjandus oli välja selgitanud, et presidendi kantselei sipleb rahahädas. Pole vist raske arvata, milline erakond selle fakti ajakirjandusse lekitas. Ühesõnaga: tuli põles tuha all edasi.
19. juulil teatas rahandusminister Mart Võrklaev, et plaanis on kehtestada automaks, et sellega vähendada autostumist, seda eelkõige linnades. Lisades samas, et see on valitsuse prioriteet keskkonnateemadega tegelda. Ministri suust suitsu küll ei tulnud, aga isegi igale lollile pidi olema selge, et tema eesmärk on koguda autoomanikelt vähemasti 120 miljonit eurot, muu on teisejärguline. Pruukis vaid Karisel Maalehele antud intervjuus mainida, et automaksu puhul ei saa selle koostajad ise ka aru, miks seda vaja on (03.08.2023), kui järgmisel päeval lõhkes valitsuse pressikonverentsil pomm, mida me nüüd juba nädal aega seedime.
Hannes Rumm tõdes, et presidenti tabas bumerang - riigijuhi rünnakule järgnes Reformierakonna edukas vasturünnak (Maaleht, 08.08.2023). Milles see edukus seisnes? Võrklaev tõmbas kübarast välja rahandusministeeriumi kantsleri Merike Saksa, kes oli 9. juunil kaitsepolitsei tollase peadirektori Arnold Sinusalu vastuvõtul ebameeldivalt üllatunud, kui presidendi sisenõunik Toomas Sildam omavahelises vestluses sidus seaduste vastuvõtmised presidendi kantseleile raha eraldamisega.
Või nagu ütles kantsler: „Mis ongi väga kurb, sest minu jaoks on Toomas olnud sõbra eest, kellelt vahel nõu küsitud.“ (Postimees, 08.08.2023). Kohe näha, et vanad sõbrad... Aga sõprus sõpruseks, loogiline olnuks, et kui Sildam tegeles tõesti väljapressimisega, nagu Saksale tundus, siis võinuks ta selles samas majas kohe kirjutada avalduse kuriteokahtluse kohta, et mitte lasta kurbusel süveneda. Selle asemel, et kaotsiläinud sõprust taga nutta. Nojah, tööpäev oli selleks ajaks lõppenud ja kõik kutsutud olid ülemeelikus tujus.
Saks küll teavitas kohe oma ülemust, aga mälestus ebameeldivast kohtumisest Sildamiga oli visa kaduma. Sellepärast tuligi juhtunu tuua avalikkuse ette kaks kuud hiljem, et rääkida suu puhtaks ning et hing oleks rahul. Riigikogu esimees Lauri Hussar ütles küll Vikerraadios, et presidendi Maalehe intervjuud ei tohi siduda Võrklaeva poolt pressikonverentsil väljaöelduga, aga koalitsiooni väiksem vennike ei uskunud ise ka vist oma juttu. Nii ebasiiras oli see. Või pole esimees poole aasta jooksul Reformierakonna käitumismustrist üldse midagi õppinud.

Mis saab edasi?
Pealtnäha on presidendi kantselei ja rahandusministeeriumi sõjakirves maha maetud. Ütles ju ka kantselei direktor Peep Jahilo pärast kohtumist Võrklaevaga riigieelarve kontrolli erikomisjonis, et kaks ametiasutust ei ole tülis. Siit on hea edasi minna, nagu tavatsevad öelda sportlased pärast ebaõnnestunud sooritust. Teisiti ei saakski, sest sellest tülist ei võida kumbki osapool. Aga küsimused jäävad üles. Ma ei pea silmas sõna sõna vastu antud ütlusi, nende üle jäädaksegi arutlema, aga mulle jääb arusaamatuks, miks oli Reformierakonnal vaja presidendi kantseleiga tüli kiskuda? Taheti ilmselt Karist taltsutada, et ta püsiks põhiseaduse raames (loe: silitab laste päid ja käib üle aasta Lätis lillekorvi viimas). On tasane ja tubli ning teenib päevas „15 rublit“. Äkki siis annab valitsus raha roosiaia vastuvõtuks, mitte ei pea seda küsima näiteks Eesti kaubandus- ja tööstuskoja ärimeestelt.
Vähemasti kõrvalseisjale tundub, et president elab tagasihoidliku elu, ei tuurita mööda maailma ja jättis ära isegi töövisiidi Austraaliasse. Kust veel kokku hoida? Käia ringi vileda püksitagumikuga... Peaaegu kõik diskussioonis osalejad on ühel meelel, et põhiseaduslike institutsioonide eelarved ei tohiks sõltuda valitsuse suvast. Välja on pakutud, et selle võiks otsustada riigikogu rahanduskomisjon. Aga vaevalt et see muudaks olukorda, sest jõudude vahekord koalitsiooni ja opositsiooni vahel on sama. Ja mida aeg edasi, seda rohkem kõlab väide, et riigikogu on valitsuse kummitempel.
Töötasin presidendi kantseleis 30 aastat tagasi. Eesti riik oli noor, aeg vaene ning Lennart Meri ja Mart Laari läbisaamine mitte just kõige parem. Ometi ei jäänud ära ükski presidendi välisvisiit. Esindas ta ju Eesti vabariiki rahvusvahelises suhtlemises.
Nüüd? 2007. aastal võitis Reformierakond valimised loosungiga „Viime Eesti 15 aastaga viie rikkaima Euroopa riigi hulka“. 2023. aasta on käes ja nüüd loetakse sente.

"Siit on hea edasi minna, nagu tavatsevad öelda sportlased pärast ebaõnnestunud sooritust."

MART SOIDRO;literaat


OTSEBLOGI | Harkivi oblasti Kupjanski rajoonis algas kohustuslik evakueerimineHarkivi oblasti Kupjanski rajooni vabastatud territooriumil algas kohustuslik evakueerimine.
Korralduse selle kohta allkirjastas eile Kupjanski rajooni sõjaadministratsiooni juht Andri Kanaševõtš. Otsus langetati, võttes arvesse pidevat vaenlase tuld ja üldist julgeolekuolukorda Kupjanski rajoonis.
Vene okupandid ründasid öösel Ukrainat massiliselt löögidroonidega ja pihta sai Rivne oblastis asuv naftabaas.
„Öösel langes Rivne oblast massilise droonirünnaku alla. Kahjuks purustati naftabaas Dubenštšõnes. Ohvreid ei ole. Sündmuskohal töötab 45 päästjat ja 14 ühikut tehnikat. Kaasatud on tuletõrjerong. Töötavad ka vastavad uurimiskomisjonid oblasti jõustruktuuride juhtide juhtimisel,“ teatas Rivne oblasti sõjaadministratsiooni juht Vitali Koval.
Kovali sõnul on keemiline ja kiirgusfoon normis, mistõttu elanikkonna evakueerimist ei toimu.
19:43
The Kyiv Independent annab teada, et SBU pidas spionaažikahtlustuse alusel kinni Odessa elaniku.
SBU kahtlustab elanikku sõjaväebaaside ja õhurünnakute tagajärgede kohta käiva teabe edastamises Venemaale.
19:43
18:14
Okupeeritud Lazurne asula juht teatas, et elanikud, kes Vene passi ei oma, ei pääse ligi insuliinile ja teistele ravimitele. Samuti ähvardas ta viia lapsed, kes Vene koolides õppida ei taha, lahingujoonele.
The Russian-appointed head of the occupied #Lazurne in #Kherson region said that residents without Russian passports would not be given insulin and other medicines, and threatened to take children who do not want to study in Russian schools to the contact line. pic.twitter.com/DtOElLatxl
— KyivPost (@KyivPost) August 11, 2023
15:16
Ukraina õhujõud teatasid, et Venemaa lasi täna välja neli aeroballistilist raketti H-47 Kinžal neljalt lennukilt MiG-31K Tula ja Lipetski oblastist.
Raketid sisenesid Ukraina õhuruumi põhjasuunast ning suundusid edelasse Ivano-Frankivski oblasti Kolomõja lennuvälja piirkonda.
Üks rakett õnnestus hävitada Kiievi oblastis. Ülejäänud tabasid piirkonda lennujaama lähedal.
15:11
Zelenskõi teatas Ukraina kõigi oblastite sõjaväekomissaride vallandamisest korruptsiooni pärast
„Meie otsused. Vabastame ametist kõik oblastite sõjaväekomissarid. Seda süsteemi peavad juhtima inimesed, kes teavad täpselt, mis on sõda ja miks küünilisus ja altkäemaksuvõtmine sõja ajal on riigireetmine,“ lausus Zelenskõi.
delfi.ee
14:48
Vene okupandid andsid täna hommikul raketilöögi Ivano-Frankivski oblastile Ukraina lääneosas. Hukkus laps, teatas oblasti sõjaadministratsiooni juht Svitlana Onõštšuk.
„Täna hommikul andis vaenlane raketilöögi Prõkarpattjale (oblasti mitteametlik nimetus – toim). Tabamuse sai tsiviilobjekt. On kannatanuid, kelle hulgas on laps, kes viidi kriitilises seisundis haiglasse. Meedikud tegid kõik võimaliku, aga kahjuks lapse elu päästa ei õnnestunud. Kaastunne lähedastele!” teatas Onõštšuk.
Ukraina peaprokuratuur teatas, et kella 10 ajal andsid venelased Ivano-Frankivski oblastile löögi aeroballistiliste rakettidega.
„Rakett tabas eramaja territooriumi Kolomõja rajoonis, kus elas pere kolme lapsega. Tulelöögi tagajärjel hukkus kaheksa-aastane poiss. Andmeid teiste kannatanute kohta täpsustatakse,” öeldakse teates.
11:37
Moskvas plahvatas Vene Telegrami kanalite teatel taas droon
Vene Telegrami kanalid teatasid, et Moskvas Karamõševskaja kaldapealse piirkonnas plahvatas droon.
delfi.ee
19:43
11:21
Venemaal olid samal ajal ajutiselt suletud Kaluga ja Moskva Vnukovo lennuväljad, teatas Interfax.
Põhjuseks teatati tsiviilõhusõidukite lendude ohutuse tagamine.
11:15
Kiievi linnapea Vitali Klõtško teatas, et raketi tükid kukkusid veel Oboloni rajoonis eramaja katusele ja suvilakooperatiivi lagedasse kohta.
10:29
Ukraina õhujõud teatasid, et Savasleika lennuväljalt tõusid õhku Vene lennukid MiG-31K ja kümme minutit hiljem lasid need välja raketid H-47M2 Kinžal Kiievi oblasti suunas.
10:24
Kiievi linnapea Vitali Klõtško teatas, et lastehaigla territooriumile kukkusid raketi tükid, aga kannatanuid ega purustusi ei ole.
10:17
Teatatakse, et plahvatusi on kuuldud Hmelnõtskõis ja Vinnõtsjas ning ka Kiievis on kuulda olnud nelja tugevat plahvatust.
19:43
09:24
Suurbritannia kaitseministeeriumi luureülevaade:
* 2023. aasta 7. augustil teatas Valgevene kaitseministeerium, et 6. kaardiväe üksik mehhaniseeritud brigaad viib läbi õppuse Grodna piirkonnas Loode-Valgevenes Poola ja Leedu piiri lähedal.
* Ministeerium teatas, et õppus on mõeldud hõlmama õppetunde, mida Vene sõjavägi on saanud Ukrainas. On realistlik võimalus, et Valgevene sõduritega ühineb väike arv Wagneri grupi nõuandjaid, kes tegutsevad instruktorite rollis.
* See konkreetne õppus on ülimalt tõenäoliselt osa Valgevene sõjaväe rutiinsest väljaõppetsüklist. 6. kaardiväe üksiku mehhaniseeritud brigaadi kodugarnison on Grodnas ja ei ole tõenäoline, et see formeering oleks praegu varustatud vahenditega, mis muudaksid selle lahinguvalmiks. Venemaa tahab aga pea kindlasti arendada Valgevene vägesid võtma asendit NATO vastu.
Latest Defence Intelligence update on the situation in Ukraine - 11 August 2023.
Find out more about Defence Intelligence's use of language: https://t.co/jicui2oblb
#StandWithUkraine pic.twitter.com/bU62wRQzlN
— Ministry of Defence (@DefenceHQ) August 11, 2023
07:53
Ukraina kaitseministeeriumi luure peavalitsuse (HUR) esindaja Andri Jussov ütles televisioonis, et pärast Venemaa täiemahulist sissetungi Ukrainasse on märkimisväärselt suurenenud enesetappude arv Vene ohvitseride hulgas.
07:46
Vaatamata ülirasketele lahingutingimustele ja vaenlase vastupanule on Ukraina väed saavutanud osalist edu Urožaine suunal Donetski oblastis, mis asub vabastatud Staromajorske kõrval, teatas Ukraina kaitseministri asetäitja Hanna Maljar.
Maljar lisas, et ka Melitopoli ja Berdjanski suunal jätkub pealetungitegevus.
Idas, kus ründavad venelased, on olukord keeruline, aga vaenlasel ei õnnestu oma eesmärke saavutada, teatas Maljar.
Ukraina kaitsejõud hoiavad efektiivselt tagasi Vene vägede pealetungi Kupjanski ja Lõmani suunal, teatas Maljar. Bahmuti suunal jätkavad Ukraina väed lõunatiivad pealetungi.
Maljari sõnul püüab vaenlane peale tungida ka Avdijivka ja Marjinka suunal, aga neil ei tule sellest midagi välja.
„Aga neid seal peatada ei ole kerge. Meie vaprad võitlejad kaitsevad seal Ukrainat iga päev rasketes lahingutes ja tihedas tules,” rõhutas Maljar.
07:26
Venemaa andis eile õhtul raketilöögi Zaporižžjas asuvale hotellile. Üks inimene hukkus ja 16 sai vigastada.
Zaporižžja oblasti sõjaadministratsiooni juhi Juri Malaško sõnul on vigastatute hulgas neli last.
Politsei teatas, et venelased kasutasid raketti Iskander-K.
ÜRO humanitaarabikoordinaator Ukrainas Denise Brown teatas, et on peatunud selles hotellis alati, kui on viibinud Zaporižžjas.
„Minu meeskond kasutab seda oma sagedastel käikudel linnas baasina. See oli ÜRO baas tsiviilelanike evakueerimisoperatsiooniks Azovstali tehasest Mariupolis eeslmise aasta mais,” ütles Brown.
Brown kutsus Venemaad täitma oma kohustusi rahvusvahelise humanitaarõiguse järgi ja lõpetama viivitamatult valimatud rünnakud Ukraina pihta.
19:43
19:43
19:43
19:43
19:43
19:43
19:43


OTSEBLOGI | Vene raketilöögis Ivano-Frankivski oblastile hukkus 8-aastane poissVene okupandid andsid täna hommikul raketilöögi Ivano-Frankivski oblastile Ukraina lääneosas. Hukkus laps, teatas oblasti sõjaadministratsiooni juht Svitlana Onõštšuk.
„Täna hommikul andis vaenlane raketilöögi Prõkarpattjale (oblasti mitteametlik nimetus – toim). Tabamuse sai tsiviilobjekt. On kannatanuid, kelle hulgas on laps, kes viidi kriitilises seisundis haiglasse. Meedikud tegid kõik võimaliku, aga kahjuks lapse elu päästa ei õnnestunud. Kaastunne lähedastele!“ teatas Onõštšuk.
Ukraina peaprokuratuur teatas, et kella 10 ajal andsid venelased Ivano-Frankivski oblastile löögi aeroballistiliste rakettidega.
„Rakett tabas eramaja territooriumi Kolomõja rajoonis, kus elas pere kolme lapsega. Tulelöögi tagajärjel hukkus kaheksa-aastane poiss. Andmeid teiste kannatanute kohta täpsustatakse,“ öeldakse teates.
Ukraina õhujõud teatasid, et Savasleika lennuväljalt tõusid õhku Vene lennukid MiG-31K ja kümme minutit hiljem lasid need välja raketid H-47M2 Kinžal.
Kiievi linnapea Vitali Klõtško teatas, et lastehaigla territooriumile kukkusid raketi tükid, aga kannatanuid ega purustusi ei ole. Raketi tükid kukkusid veel Oboloni rajoonis eramaja katusele ja suvilakooperatiivi lagedasse kohta.


Suurim julgus on rääkida#MeToo liikumine sai alguse
2017. aastal, kuid kahjuks tuleb nentida, et ahistamisjuhtumid ja üldse võimu kuritarvitamine on endiselt tõsine nii kõrghariduses kui ka muusika- ja kultuurivaldkonnas. Iga naine võib mõne tõsiloo jutustada.
Berliinis tegi džässmuusik Friede Merz hiljuti avalduse, millest on Saksamaal kujunenud taas üks #MeToo laine (vt https://www.musicmetoo.de/). Ta kirjeldab üksikasjalikult õnnetu salasuhte mõjusid endast peaaegu kaks korda vanema meesõppejõuga: võimupositsioonil olev meesterahvas kasutas nooremat õppurit emotsionaalselt ära üle kahe aasta ning alles pärast kõrgkooli lõpetamist õnnestus noorel muusikul end suhtest vabaks tirida, kuid seetõttu tuli tal end eemale kiskuda ka Berliini džässmuusika skeenest. Et üks kõrgkoolis õppimise eesmärke on ka professionaalse võrgustiku arendamine, siis tuli tal maksta ränka hinda.
„Mida suurem eavahe, seda suurem on vanema inimese vastutus, et ennetavalt suheldaks ausalt ja läbipaistvalt,“ kirjutab Merz. Teoreetiliselt jah, kuid nagu sellegi juhtumi puhul on manipulatiivsetes suhetes sageli tagajärjeks haavatud hing ja moonutatud minapilt, depressioon ja loomingulise inimese puhul ka loomepaus. Kurb on lugeda, et Merz suisa loobus muusikast, sest „kui sind väärkohtleb muusikaline mentor või muusik, siis saab muusikastki väärkohtlemise vahend“.
Friede Merz esitab ka mõtlemapaneva küsimuse: kas on juhus, et parima mainega institutsioonid mõjuvad sageli vaimsele tervisele halvasti? Tema arvates mitte: üksindusse kalduvad noored, kelle ainuke toimetulekustrateegia on muusika, harjutavad rohkem. Nende muusika võib saavutada suurema emotsionaalse sügavuse. Ent paljud, vastupidi, lõikavad end oma tunnetest lahti ja saavad käsitöölisteks. Paljud saavutavad musitseerides enesega kontakti alles aastaid pärast kõrgkooli, kui on end juhtunust vabaks rebinud.
Õppejõu-tudengi või ülemuse-alluva intiimsuhe ja/või seksuaalne ahistamine ei ole paraku meiegi kõrgkoolides ja kultuuriringkondades võõras nähtus (vt kas või Piret Karro „Ahistajaist õppejõudude välimääraja“, Vikerkaar 2020 nr 1). Ent võimu kuritarvitamisel on ometi ka tavapärasemaid vorme, mida ei taheta tõsiselt võtta, sest – vaadake ometi, millisest ühiskonnast me tuleme! – oleme ju kõigega hakkama saanud, raskustega harjunud nagu vähid keeduvees.
Ka Merz toob oma kogemusest kõige tähtsamana esile psühholoogilise manipulatsiooni ja üksiolekutunde, mis tekib siis, kui ei saa painavast murest rääkida. Kui lõpuks õnnestubki vaikus murda, siis eelistatakse kõrvale vaadata, edasi vaikida ja muu hulgas süüdistada ohvrit, selle asemel et kuulata ja mõista. Juhul kui ebaprofessionaalset halba nõu annavad ka need, kelle töö oleks aidata, on see eriti kurb.
Kahjuks on sama lugu ka teiste võimu kuritarvitamise vormidega: ähvardusi, solvanguid, pisendamist jms eelistatakse mitte näha ja ohvrid tunnevad end üksikuna, ehkki neid on palju rohkem, kui nad oskavad arvata. Nii et tuleb vaid astuda esimene samm, oma murest rääkida ja üksteist leida – siis on hoopis suurem tõenäosus, et saab midagi ette võtta. Ainult omavahel ventileerimisest on ka vähe abi: et midagi süsteemselt vigast, manipulatiivset, võimu kuritarvitavat, diskrimineerivat, ehk isegi vägivaldset ja korruptiivset, paljastada ja paika panna, tuleb teha vähemalt sama süstemaatilist tööd, nii et esialgu võib ka peaga vastu seina joosta. Algul muidugi ei usuta, sest ka halval on liitlasi ja kaasajooksikuid. Aga see võim mureneb tasapisi, kui ohvrid teevad häält ja ilgus tuleb päevavalgele.
Soovitan Friede Merzi avaldust lugeda ja mõelda, kas seal leidub midagi tuttavat: https://friedemerzmusic.com/BLOG. Kas olete psühholoogilist manipulatsiooni kogenud või näinud kaaslasi selle all kannatamas?


Grillipidu mitmes vaatusesSuveteatrid üle maa ja eriti nende piletimüüjad saavad juba nädal otsa ainult kadeduse ja kahetsusega pealt vaadata, kuidas etenduskunsti väljale sisenenud riigivõim hooaja parimat menutükki mängides neilt tähelepanu ja tulu ära napsab. Nagu poliitik tavatseks öelda: „Riik on siin appi tulnud ja iseendale õla alla pannud.“ Koguni nii peenelt, et stsenaarium kirjutab end ise, osatäitjad töötavad vabatahtlikena ning ajakirjandus jutustab kõik süžee käänukohad detailselt ümber selle eest raha küsimata. Seega, igati korralik säästuprojekt.
Teisipäeval toimunud riigikogu riigieelarve kontrolli erikomisjoni avalik koosolek Urmas Reinsalu juhtimisel tõi meelde koolimälestused peaaegu poole sajandi tagant.
Riigieelarve kontrolli erikomisjon
I vaatus. Bankett
Tõenäoliselt ei ole Eesti sündmuste kalendris juba aastaid ühtki päeva, mil ei toimuks ametnike ja poliitikute seltskondlikke koosviibimisi kas ainult omavahel või kodumaiste (nn valdkonna esindajad) ja välismaiste (diplomaadid jt) partnerite osavõtul. Kui kell on hommikune ning laual kohv ja küpsised, on tegu koosolekuga. Pärastlõunastel kuni õhtustel, veini ja delikatess-suupistetega õlitatud tööprotsessidel on palju nimesid vastuvõtust ballideni. See on igale jutuvestjale suurepärane keskkond, kus tutvustada peategelasi ja püstitada keskne intriig, nagu teadis juba Tolstoi „Sõda ja rahu“ kirjutama asudes.
Suhtlus banketil käib hoopis teises keeles kui kirjalikus argibürokraatias, seal võidab see, kes loob kujundeid, jutustab päevasündmustega haakuvaid nalju ja anekdoote, teeb piiripealseid, kõlvatu alatooniga vihjeid (näiteks Nõuniku ja Kantsleri dialoogis). Omal kohal on huumor, iroonia ja sarkasm, aga loomulikult ei kuulu peenemasse pruuki neegri- või blondiininaljad. „Sõin ja jõin seal minagi“ ehk puhtsüdamliku ülestunnistuse korras ütlen siinkohal, et aastakümnete jooksul olen isegi kümneid või sadu kordi bankettidele sattunud, kuid mulle ei meenu ühtki juhtumit, kus ka üksainus silp või sõna, mida seal tuttavatele või võõramatele lausunud olen, oleks võetav täie tõsidusega. Näiteks Sirbi toimetaja ametis võiksin vabalt, vigur nägu peas, kultuuriministrile või tema kantslerile lausuda (ja ei kinnita, et ei ole seda teinud) eelarvetaotluse meeldetuletamiseks: „Kuule, ajame natuke korruptsiooniasja ka. Kinnitan, et niipea, kui tegevustoetus normaliseerub, kukun kohe oma kolumnides mõõdutundetult parteid ja valitsust ülistama!“ Mõnele riigimehele, kelle lugemus paremini teada, võiks sobival hetkel vestluse arengus märguande anda ka ohutumalt, näiteks tsiteerides Bulgakovi „Koera südamest“ ridu „Mulle paberossi annad, triibulisi pükse kannad“. Nii rääkija kui ka kuulaja teavad ses olukorras võrdselt hästi, et tegelik jutt käib rangelt seaduslikest toimingutest ratsionaalsete põhjenduste alusel. Aga sõna on lendu lastud ja jääb nüüd ootama, kuni pöörded stsenaariumis näevad ette n-ö püssi seinalt võtmist ja sellest paugu tegemist.
II vaatus. Leke ja paljastus
Keegi ei veeda bankettidel suuremat osa oma elust. Aga osaleja jaoks on banketil toimunust, nähtust ja öeldust perekonnas ja sõprade ringis (või nüüdisajal ka ühismeedias) rääkimine sama loomulik kui pajatused välisreisist kaugele maale, kogetud kunstielamusest. See on vahendatud teave, mis igas suhtlusahela järgmises lülis saab üha uusi tõlgendusi. Eksponentsiaalselt kasvab nende hulk, kes „kuulsid“ või „kuulsid, et keegi kuulis“. Muidugi on banketisaali klaasseina taga ka hulgaliselt mittekutsutuid, kes ei pea isegi kuulma, vaid loevad huulilt. On vaid aja küsimus, mil jutu mingi variant jõuab Ajakirjanikuni, kes asub uurima, kogub kokku kuhja ütlusi ning trükib ära paljastuse.
Sel hetkel pääseb valla seni kulisside taga teadmatuses piinelnud uute osatäitjate armee, kes tormab lavale ja asub improviseerima, igaüks mängib oma publikule lavapartnereist hoolimata ning eufoonia asemel täidab õhu kakofoonia. See on traumahetk gurmaanidele, kuid kui ikka mitu päeva järjest käratseda, siis ei saa rahvahulgad enam asuda muule kui alati kehtivale rahvatarkuse seisukohale: kus suitsu, seal tuld. Ja kui demokraatlikus riigis rahvas midagi nõuab, siis peavad oma kohust täitma asuma ka valitud ja seatud organid.
III vaatus. Õppenõukogu
Teisipäeval toimunud riigikogu riigieelarve kontrolli erikomisjoni avalik koosolek Urmas Reinsalu juhtimisel tõi meelde koolimälestused peaaegu poole sajandi tagant. Pahandust teinud koolipoiss kutsuti kooli juhtkonna ette, ja kui tegu oli poliitiline, siis olid pildil ka partorg ja tundmatu isik, kes mõistagi haises vängelt julgeolekuorgani kaastöölise järele. Algas pinnimine ebavõrdses olukorras, kus aga, nagu iga gümnasist teadis, oli kangelaslik vaikimine ja oma jutu algversiooni juurde jäämine igal juhul parem kui kaaslaste sissemässimine või puhtsüdamlik ülestunnistus. Iga uus infokild oli uus relv ülekuulajate käes, millega neid kiusajaid tuli võimalikult vähe varustada. Siiski oli neil alati eesmärk panna protsessile tõenditest sõltumata karistusega punkt, praegu käiva poliitilise etenduse puhul aga pingutab osa esinejaist kindlasti selle nimel, et punkti asemel käiks avalikkuse ees lõputu kohvijoomine.
IV – … vaatus. Paralleelmaailmad
Nagu üldteada, ei kulu küllalt jäikade ja reeglina vastandlike veendumuste kujunemiseks avalikus arvamuses kuigi mitut päeva. Nüüd on meil kaks publikut, kes nõuavad omadelt ka täiesti erinevat loo jätku. Ühtedele on selge, et lahenduse toob vaid see, mida Juhan Viidingult laenates ja mugandades võib kokku võtta küsimusega: „Kas oled kuulnud, Toomas-poiss, kas tead, et mängu käigus surema sa pead?“ Kui see tehtud, võiksid võitjad kummardama tulla ning lugu oleks läbi. Aga õigupoolest, mis võit oleks ühe nõuniku kukutamine, kui kogu pidu võeti ette muul eesmärgil?
Seega paistab, et ootamas on veel mitu vaatust, mida saab esile kutsuda lihtsa nipiga, milleks kiusatus on rohkem kui ühel varasemates vaatustes Riigimehe rolli täitnul. Mängu pikendava tööriistana tuuakse lavale kuriteoteade. Kui see pidulikult õiguskaitseorganitesse läkitatud, on garanteeritud, et uued osalised, nagu Uurija, Süüdistaja, Advokaat jt hakkavad publikut varustama aina vahvamate teadetega, võib-olla koguni leitakse üles seni nimepidi nimetamata Kaasosalised. Kas algselt olematu tegu selles soustis veeredes hiigelroimaks paisub või mitte, ei tea, kuid internetti jääb kõik igaveseks ja sobival hetkel saab iga soovija selle mäluvärskenduseks jälle välja kraamida.
Aga on olemas ka lavaväline maailm, kus tegutsevad oma põhiseaduslikke ülesandeid täitvad ametiisikud. Kui muidu mõttetu jant aitaks neil mingi ühiskondlikult kasuliku eesmärgi suunas tõhusamalt liikuda, võiks lõpuks kasu kahjust suuremaks lugeda. Eesmärk on selge ja selle on nüüd korduvalt jõudnud sõnastada nii riigikontrolör kui ka põhiseaduslike institutsioonide kantseleijuhid. Et tulevikus mingid väidetavad rahajamad ei korduks, peab lõpetama peaaegu terve iseseisvusaja väldanud ebanormaalse olukorra ning andma institutsioonidele eelarvelise autonoomia. See tähendab üleliigsete õiguste äravõtmist valitsuselt ning eelarveraha üle põhjendatud otsuste langetamist parlamendis. Siiani ei ole see parteidele meeldinud, aga seda lahendust pakkuda oleks ju taas nii riigimehelik, et loodetavasti on mõnes erakonnas käed ehk natukenegi sügelema hakanud. Nii saaks lõpuks täita riigikogu kunagise esimehe Toomas Savi unistuse aastast 1996.


Kuula: 11.08 Kriitiline intsident: Milline on CERT-EE roll Eesti küberturvalisuses ja mida nad igapäevaselt teevadCERT-EE juht Tõnu Tammer.Foto: Ronald Liive/Geenius Meedia
Saadet toetab
Tervise-, töö- ja sotsiaalteenuste IT
1,3 miljonile inimesele
Liitu meiega
Viimased viis aastat on Eesti küberturvalisuse olukorral hoidnud pilku peal Tõnu Tammer, kelle juhtida on riigi infosüsteemi ameti (RIA) intsidentide käsitlemise osakond ehk lühidalt CERT-EE. Tammer andis saates ülevaate, mis on need teemad, millega CERT-EE igapäevaselt tegeleb.
Kuigi viimasel ajal ei ole uudistes olnud suuri pealkirju, et Eesti oleks saanud mõne küberründega pihta ei ole need saatekülalise kinnitusel kuskile kadunud. Eesti suunalised ründed on saanud tavapäraseks nähtuseks.
Tammer rääkis saates lähemalt RIA loodud rakendusest Encrypted DNS, mis aitab ära hoida pettuse ohvriks langemist. CERT-EE juht kinnitas, et rakendust kasutades ei saa keegi salapärane Suur Vend kuulata nutiseadme liiklust pealt.
Lisaks puudutati saates teemat, miks on Tammeri Läti ja Leedu kolleegid julgemad ehk ütlevad konkreetsemalt ja otsesõnu välja, milliste riist- või tarkvaratootjate lahendusi ei tohi põhjusel või teisel kasutada.
Kuula ka: 23.12 Kriitiline intsident: Kuidas Eesti end küberkaitseb ehk mis on küberväejuhatus ja salapärane asutus CR14
Saatejuht on Ronald Liive.
Kuula saadet Apple Podcastist, Spotifyst või telli RSS.


Heausklik Valgamaa mees sai mootorsaani tehinguga pettaSotsiaalmeedia kaudu Soomest soodsa hinnaga mootorsaani osta üritanud heausklik Valgamaa mees sai tehinguga petta.Neljapäeval pöördus politseisse mees, kes oli Facebook Marketplace’i kaudu soovinud Soomest osta mootorsaani, teatas PPA Lõuna prefektuuri pressiesindaja.
Mees oli postitanud Facebooki transpordigruppi palve, et kas keegi aitaks mootorsaani Eestisse tuua ning muuhulgas müüjale ka raha üle anda.
Temaga võttis ühendust inimene, kes oli nõus seda teenust pakkuma. Mees kandis nii transpordi kui mootorsaani raha Soome firmale arvele ja jäi saani ootama.
Seda aga ei tulnud. Kui mees viimaks firmast küsis, kaugel autojuht omadega on, siis selgus, et firma ei olnud sellist arvet väljastanud. Tänaseks ei ole mees mootorsaani ega raha kätte saanud. Kelmusega tekitatud kahju on 1790 eurot.


Järjekordselt kaotas üks saarlane kelmile üle 2000 euroVene keelt kõneleval helistajal õnnestus saarlaselt kätte saada suur hulk raha.Kolmapäeval sai politsei teate, et mõned päevad varem, 7. augustil pettis vene keelt rääkiv mees Saaremaal elavalt 56-aastaselt mehelt mobiiltelefoni kaudu tema pangaandmeid kasutades välja 2355 eurot.


Lapse uus netisõber osutus võigaste nõudmistega petiseks12-aastasele poisile on kodus räägitud mitu korda internetis varitsevatest ohtudest. Ometi langes ta pettuse ja manipulatsiooni ohvriks. Politsei poole pöördub iga nädal igas vanuses pettuste ohvriks sattunud inimesi.
Ühel argiõhtul kell 22.30 saab 12-aastane poiss Snapchatis sõbrakutse kasutajalt Rosy_30082007. Snapchat on sotsiaalmeediaplatvorm, mille üks põhimõtetest on see, et kasutajate saadetud sõnumid, pildid ja videod on saadaval ainult lühikest aega. Poiss võtab sõbrakutse vastu ja hakkab oma uue sõbra Rosyga inglise keeles vestlema. Viimane saadab ka endast pilte ja neil on tõesti kujutatud umbes 12-aastane tüdruk, nii nagu jutukaaslane öelnud oli. Vestlus areneb kiiresti. "Kas sa tahad mu poisssõber olla?" küsib Rosy. Räägitakse veel ja kõik tundub süütu. Järsku küsib uus tüdruksõber 12-aastaselt poisilt pilti tema paljast suguelundist. Poiss kohkub ja saadab palvele vastu pildi vaid mustast ekraanist. Mõne hetke pärast saadab Rosy pildi alasti meessuguelundist. Snapchatis saadetud piltidel on üleval vasakus nurgas ka pildi saatja kasutajanimi. Rosy saadetul fototöödeldud pildil on aga pildi saaja kasutajanimi ehk see oleks justkui poisi enda saadetud. Saadetis ehmatab 12-aastast poissi. Rosy jätkab vestlust ning kirjutab, et teab, kes on poisi lähedased. Ta tõestab öeldut ja kirjutab nimedega, kes on poisi ema, isa, vanaema, parim sõber ja kus koolis poiss õpib. Sellele järgnevad ähvardused. "Ma saadan selle pildi su vanematele, sõpradele, kooli, kui sa mulle raha ei kanna," ähvardab ta. Summad muutuvad aina suuremaks. Kõige suurem summa, mida uus "sõber" nõudis oli 1000 eurot. Järgmisel päeval, 17 tundi pärast vestluse algust, otsustab poiss oma emale juhtunu ära rääkida.
Tegemist ei ole väljamõeldud looga, vaid päriselt juhtunud kogemuslooga. Manipulatsiooni ohvriks langenud poisi ema tänab õnne, et tema laps ei jäänud oma murega üksi. Ta pöördus probleemiga politsei poole. Rosy-nimeline kasutaja blokeeriti ära ja poiss pani kinni ka enda konto. Enne seda edastati vestlustest kõik kuvatõmmised politseile. Ükskõik millise ebasobiva küsimuse korral tuleb kasutajad blokeerida, siis ei saa asi eskaleeruda.
Ema sõnutsi tundis ta end abituna ja vihasena – talle ei mahu pähe, et keegi kasutab ära tema lapse empaatilisi ja häid omadusi ning teeb seda veel väga rõvedalt. Ta toonitab, et internetiohtudest on vaja nende teadvustamiseks rohkem rääkida, ja lisab, et iial ei tea, kes päriselt sotsiaalmeediakonto taga on.
Politseikapten Maarja Punak rääkis, et politsei poole pöördub iga nädal inimesi, kes on langenud sotsiaalmeedias petturite ohvriks. Kui sotsiaalmeediaplatvormidel saadavad kahtlased kasutajad sõbrakutseid või võhivõõrad sõnumeid, siis tasub nende profiilipildid Google‘i pildiotsingust läbi lasta. Punaku sõnul võib sellistel juhtudel leida suure tõenäosusega veel samasuguseid pilte ning see on ohumärk. Samuti pole võltskasutajate saadetud perepiltide või muude piltide all enamasti mingisugust liikumist ehk pole kommentaare ega meeldimisi. Kasutajad võivad olla värskelt loodud, aga ei pruugi, sest kontosid ka taaskasutatakse. Maarja Punak tõi esile, et petturi ja võimaliku ohvri vaheline suhtlus algab hästi meeldivalt ja kiitvalt. "Kiidetakse profiilipilti, konto sisu ja üritatakse sellega inimese usaldust võita," selgitas ta. "Võõrastega suheldes tuleb hoida piire." Kui vestlus peaks jõudma alastipiltide küsimise või nõudmiseni, siis Punaku sõnul on see ilmselt tagamõttega.
Kui pilt on siiski petturile saadetud, on sellestki olukorrast võimalik välja saada – politseile tuleb juhtunust teada anda ning sealt saadakse edasised juhtnöörid. Samuti soovitab Punak oma sotsiaalmeediakontod kohe lukku panna ja sõbralistid ära peita. Kindlasti tuleks olukorrast rääkida vanematele.
On olnud juhtumeid, kus alastipilte on sotsiaalmeedias levitatud. Sellistel juhtudel suunab politsei abivajaja spetsialistide poole, kes aitavad olukorraga toime tulla. Nendeks võivad olla näiteks psühholoog, ohvriabi, kooliajal ka koolipsühholoog. Punak rääkis, et kui tegemist on olnud Eesti häkkeritega, on politsei võtnud ühendust kõikidega, kellele levitatud pilt on edasi saadetud, ja räägitakse läbi, et pildid kustutataks ja kõik saaksid aru, et selliste piltide jagamine ei ole okei.
"Kui räägime näiteks sellest, et alaealine on pildil kasvõi erootilises poosis, näiteks vaatab, sõrm suus, meelalt kaamera poole," selgitas Punak, "siis võib inimene selle pildi omamise ja jagamise eest saada kriminaalkorras karistada." Täiskasvanud pöörduvad politsei poole enamasti välismaiste häkkerite ja lapsed kodukandist või koolist pärit häkkerite tõttu, aga erandid pole kunagi välistatud.


Pärnu naine sai kutsikat ostes pettaPärnumaal elav naine leidis Facebookist toy-puudli kutsika müügipakkumise. Tasus müüjale kutsika eest 2100 eurot, pärast seda kadus müüja pildilt. Pole koera, pole raha.
Politsei sai teate võimaliku pettuse kohta 9. augustil. Selleks ajaks oli tehingust möödas üle kahe nädala ehk tõenäosus tuhanded eurod tagasi saada pea olematu.
Selliste kelmuste korral kontrollib politsei muu hulgas, kuhu kannatanu raha liikus. Teatud juhtudel saavad pangad kahtlased tehingud peatada. See eeldab aga panga kiiret teavitamist. Pärnu politseijaoskonna väärtegude ja varavastaste kuritegude grupijuht Reelika Kivi lausus, et üldjuhul liigub selliste kelmuste puhul raha kiiresti edasi kolmandate riikide kontodele ja sealt seda tagasi saada on väga vähe tõenäoline. Seetõttu tuleks internetiostude puhul alati teha kõik endast sõltuv, et veenduda müüja aususes.
Lemmikloomade ostmisega seotud pettustest on politseile tänavu teada antud umbes kümme korda, sealhulgas paaril korral Pärnu maakonnast.
Kivi tõi veel ühe näite käesoleva aasta veebruarist, mil Harjumaalt anti teada, et inimene leidis internetist kuulutuse, kus müügiks pakuti spitsi tõugu koerakutsikat hinnaga 200 eurot. Kokkuleppel müüjaga kandis inimene koera eest ettemaksu 80 eurot, pärast mida lubas müüja tuua looma ostjale koju. Koera soovija ei saanud, nagu jäi tagasi saamata ettemaksuna üle kantud raha.
Kui miski tundub liiga hea, et tõsi olla, siis sageli see polegi tõsi.
Reelika Kivi, Pärnu politseijaoskonna väärtegude ja varavastaste kuritegude grupijuht

Mis puudutab tõuloomade ostu, tasuks politseiniku soovitusel teha alati müüja taustakontroll. Näiteks uurida, kas kennel teab sellist müüjat. Samuti tasub lemmiklooma ostes alati müüjaga kokku saada, et veenduda tema usaldusväärsuses ja selles, et ostetav loom ka tegelikult olemas on ja milline on looma tervislik seisund ja kasvatustingimused.
Kui loom lubatakse saata välismaalt, siis tuleks tunda huvi, kuidas ta siia jõuab. Mõelda ja küsida: kas ja kuidas saavad korda tõupaberid?
Kivi märkis, et korralikud tõuloomakasvatajad teevad ise ostja kohta põhjaliku taustakontrolli. Kui müüja suhtub ostu-müügitehingusse kergel käel, võib seegi olla ohu märk.
Ükskõik milliste suuremate ostude puhul soovitab Kivi ettemaksu asemel leppida müüjaga enne kokku kauba ülevaatamises ja seejärel kokku saades sobivuse korral teha tehing kohapeal. “Kui miski tundub liiga hea, et tõsi olla, siis sageli see polegi tõsi,” märkis Kivi. “Internetis levib tohutult eri pettusi. Suuremat summat välja käies tuleb jätta emotsioonid tagaplaanile ja proovida teha omalt poolt kõik, et veenduda kauba ja müüja usaldusväärsuses.”


Valgamaa mees tahtis osta Soomest mootorsaani, kahju 1790 eurotNeljapäeval, 10. augustil pöördus politseisse Valgamaa mees, kes soovis Facebook Marketplace’i kaudu osta Soomest mootorsaani.
Mees postitas Facebooki transpordigruppi palve, et kas keegi aitaks mootorsaani Eestisse tuua ning muuhulgas müüjale raha üle anda. Temaga võttis ühendust inimene, kes oli nõus seda teenust pakkuma ning ostja kandis nii transpordi kui mootorsaani raha Soome firmale arvele.
Kui mees küsis firmast, kaugel autojuht on, siis selgus, et firma ei olnud sellist arvet väljastanud. Tänaseks ei ole mees mootorsaani ega raha kätte saanud.
Kelmusega tekitatud kahju on 1790 eurot.


Zelenskõi vallandas kõigi oblastite värbamiskeskuste juhidKIIEV, 11. august, AFP-BNS – Ukraina president Volodõmrõ Zelenskõi vallandas reedel riigi kõigi oblastite ametnikud, kes on vastutavad sõjaväkke värbamise eest, tuues põhjenduseks korruptsioonikahtluse, mis tema sõnul võib olla võrreldav riigireetmisega.
"Me vallandame kõik oblastite sõjaväekomissarid. Seda süsteemi peaksid juhtima inimesed, kes teavad täpselt, mis on sõda ja miks küünilisus ja korruptsioon sõja ajal on riigireetmine," kirjutas Zelenskõi sotsiaalmeedias pärast kohtumist riigi sõjaväelise juhtkonnaga.
AFP – Baltic News Service


Zelenskõi teatas Ukraina kõigi oblastite sõjaväekomissaride vallandamisest korruptsiooni pärastUkraina president Volodõmõr Zelenskõi teatas, et langetati otsus kõigi oblastite sõjaväekomissaride vallandamise kohta.
„Viisin läbi RNBO (julgeoleku- ja kaitsenõukogu – toim) istungi. Eriistungi. Üks küsimus oli võtmetähtsusega: sõjaväekomissariaatide kontrolli tulemused. Ettekanded DBR-ilt (riiklik uurimisbüroo – toim), SBU-lt (Ukraina julgeolekuteenistus – toim), MVS-ilt (siseministeerium – toim), peaprokurörilt, NAZK-ilt (korruptsioonivastase võitluse agentuur – toim) ja NABU-lt (korruptsioonivastane büroo – toim). On juba 112 kriminaalmenetlust sõjaväekomissariaatide ametiisikute vastu, 33 kahtlustust,“ teatas Zelenskõi.
„Meie otsused. Vabastame ametist kõik oblastite sõjaväekomissarid. Seda süsteemi peavad juhtima inimesed, kes teavad täpselt, mis on sõda ja miks küünilisus ja altkäemaksuvõtmine sõja ajal on riigireetmine,“ lausus Zelenskõi.
Zelenskõi väljendas veendumust, et see süsteem tuleb usaldada nende asemel sõjaväelastele, kes on läinud rindele või kes ei saa olla kaevikutes, sest nad on kaotanud tervise või jäsemed, aga säilitanud oma väärikuse ega ole küünilised.
Otsuse peab täide viima Ukraina relvajõudude ülemjuhataja Valeri Zalužnõi.
Sõjaväekomissariaadid lähevad SBU uurimise alla.


Zelenskõi vallandas kõigi oblastite värbamiskeskuste juhid  (Täiendatud!)KIIEV, 11. august, AFP-BNS – Ukraina president Volodõmrõ Zelenskõi vallandas reedel riigi kõigi oblastite ametnikud, kes on vastutavad sõjaväkke värbamise eest, tuues põhjenduseks korruptsioonikahtluse, mis tema sõnul võib olla võrreldav riigireetmisega.
"Me vallandame kõik oblastite sõjaväekomissarid. Seda süsteemi peaksid juhtima inimesed, kes teavad täpselt, mis on sõda ja miks küünilisus ja korruptsioon sõja ajal on riigireetmine," kirjutas Zelenskõi sotsiaalmeedias pärast kohtumist riigi sõjaväelise juhtkonnaga.
Ukraina värbab võitlejaid ründepataljonidesse vastupealtungiks, et võtta tagasi Vene vägede kätte läinud alad.
Samas on riik asunud võitlema korruptsiooni vastu ning viima läbi ulatuslikke reforme, mida muu hulgas on vaja Euroopa Liiduga ühinemiseks.
"Õiguskaitseorganid paljastasid territoriaalseid värbamiskeskusi inspekteerides korruptsioonijuhtumeid," ütles presidendikantselei eraldi avalduses.
Selles lisati, et üldmobilisatsioon oli üks peamisi valdkondi, milles inspektorid avastasid pettusi.
"Need kujutavad endast ohtu Ukraina riiklikule julgeolekule ja õõnestavad usaldust riiklike institutsioonide vastu," lisati avalduses.
Ukraina julgeolekunõukogu soovitas relvajõudude juhil valida värbamiskeskuste uuteks juhtideks inimesed, kel oleks lahingukogemus ja kelle Ukraina julgeolekuteenistused usaldusväärseks hindavad.
AFP – Baltic News Service


Joanna Lennard: abipolitseinikud soovivad kaasatust planeerimisseTALLINN, 11. august, BNS – Eesti Abipolitseinike Kogu tegevjuht Joanna Lennard märkis reedel Arvamusfestivalil, et abipolitseinikud soovivad suuremat kaasatust planeerimisse
"Meie oleme otse PPAga seotud ning meil on kriisiroll riigi poolt loodud, kuid hetkel on selleks ainult massiohje ja avaliku korra rollid. Kui kriis juhtub kogukonnas, siis on selle kriisi olemused teistsugused ning just selles vallas saaksime ja tahaksime rohkem panustada," lausus Joanna Lennard. "Hetkel seadused seda ei võimalda, kuigi valmisolek on meil olemas."
"Täna on töös abipolitseiniku seaduse muudatuse väljatöötamiskava. Kui uus abipolitseiniku seadus jõustub, siis see teeb võimalikuks kaasata meid palju laiemalt. Siis saame kaasata aina rohkem inimesi, kes mitte ei panusta ainult patrullimisse, vaid saame rakendada inimeste teisi erialaseid ja muid laiapindseid oskusi," märkis Joanna Lennard.
Eestis on täna 1114 abipolitseinikku, kes panustavad Eesti elu turvalisemaks muutmiseks igal aastal üle 100 000 töötunni, mida on kokku rohkem kui ühe väikelinna politseijaoskonnas. Abipolitseinikke ja siseturvalisuse vabatahtlikke on Eestis pidevalt juurde vaja.
Selle aasta lõpuks oodatakse abipolitseinike numbri kasvu 1300-ni ning 2030. aastaks 3000-ni. Üle Eesti on igal ajahetkel patrullimas umbes 20 abipolitseinikku ja üsna tõenäoliselt on väljakutsele reageeriva politsei ekipaaži üks liige just abipolitseinik.
Lisaks patrullimisele abistavad abipolitseinikud politseid väga erinevates valdkondades: näiteks monitoorivad internetis toimepandavaid kelmusi, teevad kogukondades, lasteaedades ja koolides ennetustööd, eskordivad ja julgestavad kõrgeid riigikülalisi, abistavad lennujaamas, teenindussaalides, logistikas, IT-s ja kommunikatsioonis.
Eesti Abipolitseinike Kogu on 2011. aastal loodud iseseisev mittetulundusühing, mille eesmärgiks on ühendada Eestis tegutsevad abipolitseinikud. EAPK ülesanne on arendada abipolitseinike tööd ning infovahetust.
EAPK on politsei- ja piirivalveameti ning siseministeeriumi strateegiline partner, mis koondab abipolitseinike arvamusi ja seisukohti ning esindab neid õigusloomes.
Tallinna toimetus, +372 610 8852, sise@bns.ee
Baltic News Service


Zalužnõil soovitati määrata värbamiskeskusi juhtima lahinguohvitseridKIIEV, 11. august, Interfax-BNS – Ukraina riiklik julgeoleku- ja kaitsenõukogu soovitas reedel territoriaalsete värbamiskeskuste auditi tulemuste analüüsi järel määrata relvajõudude ülemjuhatajal Valeri Zalužnõil keskuste uuteks juhtideks sõjategevuses otseselt osalenud ja Ukraina julgeoleku teenistuse SBU kontrolli läbinud ohvitserid.
Zalužnõi valib keskustele uued juhid operatiiv-taktikaliste ja operatiiv-strateegiliste väeühenduste juhtide soovitusel.
"Värbamiskeskuste kontrollimisel avastasid korrakaitseorganid eelkõige üldmobilisatsiooni käigus korruptsioonijuhtumeid, mis ohustavad Ukraina riiklikku julgeolekut ja õõnestavad usaldust riigiasutuste vastu," seisab teates.
Peaprokuratuuril koos korruptsioonitõrjeagentuuri ja juurdlusbürooga soovitati rakendada värbamiskeskuste ametnike korruptsiooni vastu täiendavaid meetmeid.
Varem päeval kirjutas president Volodõmõr Zelenskõi sosiaalmeedias, et vallandas riigi kõigi oblastite ametnikud, kes on vastutavad sõjaväkke värbamise eest. Riigipea tõi põhjenduseks korruptsioonikahtluse, mis tema sõnul võib olla võrreldav riigireetmisega.
"Me vallandame kõik oblastite sõjaväekomissarid. Seda süsteemi peaksid juhtima inimesed, kes teavad täpselt, mis on sõda ja miks küünilisus ja korruptsioon sõja ajal on riigireetmine," kirjutas Zelenskõi sotsiaalmeedias pärast kohtumist riigi sõjaväelise juhtkonnaga.
Ukraina värbab võitlejaid ründepataljonidesse vastupealtungiks, et võtta tagasi Vene vägede kätte läinud alad.
Samas on riik asunud võitlema korruptsiooni vastu ning viima läbi ulatuslikke reforme, mida muu hulgas on vaja Euroopa Liiduga ühinemiseks.
Presidendikantselei pressiteenistuse teatel esitasid värbamiskeskuste kontrolli tulemuste kohta teabe riigi juurdlusbüroo direktor Oleksi Suhhatšov, julgeolekuteenistuse juht Vassõl Maljuk, siseminister Ihor Klõmenko, peaprokurör Andri Kostin, korruptsioonitõrjeagentuuri juht Oleksandr Novikov ja juurdlusbüroo direktor Semen Krõvonoss.
Interfax – Baltic News Service


Ukraina president laseb lahti sõjaväeliste värbamiskeskuste juhidUkraina president Volodõmõr Zelenski andis teada, et vallandab kõigi piirkondlike sõjaväeliste värbamiskeskuste juhid.
Zelenski teatas sotsiaalmeedia kanalis Telegram oma otsusest vallandada kõigi piirkondlike sõjaväekomissariaatide juhid.
Sõjaväekomissariaatide missioon on tegutseda piirkondlike värbamiskeskustena ja korraldada kaitseväe personaliküsimusi.
Zelenski sõnul on praegu käimas 112 värbamiskeskustega seotud kriminaalmenetlust.
Presidendi sõnul tegeleb otsuse täitmisega Ukraina relvajõudude juhataja Valeri Zalužnõi. Zelenski sõnul hakkab Ukraina julgeolekuteenistus edaspidi uurima värbamiskeskuste juhtide kandidaatide tausta.
Ukrainas on praegu käimas kõrgetasemeline kohtuprotsess Odessa sõjaväekomissariaadi juhi üle.
Meedia allikate väitel oli Odessa sõjaväekomissariaadi juht oma ametisoleku aja jooksul omandanud näiteks miljonite väärtuses varasid, sealhulgas kinnisvara Hispaanias.
Ukraina Lääne partnerid nõuavad lääne integratsiooni eeltingimusena reforme ja korruptsiooni väljajuurimist.
Ajalehe Ukrainska Pravda valitsusallikatel põhineva teabe kohaselt on Zelenski asunud otsima asendajat ka praegusele kaitseministrile Oleksi Reznikovile.
Reznikovi vallandamist on oodatud alates 2023. aasta algusest, kui Ukraina vallandas korruptsiooniskandaalide tõttu mitu kõrget ametnikku.


Kaarel Tarand: grillipidu mitmes vaatusesKuigi läbi pori see ei paista, on seadusandjal hea võimalus võimuhaaramiseks.
Suveteatrid üle maa ja eriti nende piletimüüjad saavad juba nädal otsa ainult kadeduse ja kahetsusega pealt vaadata, kuidas etenduskunsti väljale sisenenud riigivõim hooaja parimat menutükki mängides neilt tähelepanu ja tulu ära napsab.
Nagu poliitik tavatseks öelda: „Riik on siin appi tulnud ja iseendale õla alla pannud.“ Koguni nii peenelt, et stsenaarium kirjutab end ise, osatäitjad töötavad vabatahtlikena ning ajakirjandus jutustab kõik süžee käänukohad detailselt ümber selle eest raha küsimata. Seega, igati korralik säästuprojekt.
Tõenäoliselt ei ole Eesti sündmuste kalendris juba aastaid ühtki päeva, mil ei toimuks ametnike ja poliitikute seltskondlikke koosviibimisi kas ainult omavahel või kodumaiste (nn valdkonna esindajad) ja välismaiste (diplomaadid jt) partnerite osavõtul.
Kui kell on hommikune ning laual kohv ja küpsised, on tegu koosolekuga. Pärastlõunastel kuni õhtustel, veini ja delikatess-suupistetega õlitatud tööprotsessidel on palju nimesid vastuvõtust ballideni. See on igale jutuvestjale suurepärane keskkond, kus tutvustada peategelasi ja püstitada keskne intriig, nagu teadis juba Tolstoi „Sõda ja rahu“ kirjutama asudes.
Suhtlus banketil käib hoopis teises keeles kui kirjalikus argibürokraatias, seal võidab see, kes loob kujundeid, jutustab päevasündmustega haakuvaid nalju ja anekdoote, teeb piiripealseid, kõlvatu alatooniga vihjeid (näiteks Nõuniku ja Kantsleri dialoogis).
Suveteatrid üle maa ja eriti nende piletimüüjad saavad juba nädal otsa ainult kadeduse ja kahetsusega pealt vaadata, kuidas etenduskunsti väljale sisenenud riigivõim hooaja parimat menutükki mängides neilt tähelepanu ja tulu ära napsab.
Omal kohal on huumor, iroonia ja sarkasm, aga loomulikult ei kuulu peenemasse pruuki neegri- või blondiininaljad. „Sõin ja jõin seal minagi“ ehk puhtsüdamliku ülestunnistuse korras ütlen siinkohal, et aastakümnete jooksul olen isegi kümneid või sadu kordi bankettidele sattunud, kuid mulle ei meenu ühtki juhtumit, kus ka üksainus silp või sõna, mida seal tuttavatele või võõramatele lausunud olen, oleks võetav täie tõsidusega.
Näiteks Sirbi toimetaja ametis võiksin vabalt, vigur nägu peas, kultuuriministrile või tema kantslerile lausuda (ja ei kinnita, et ei ole seda teinud) eelarvetaotluse meeldetuletamiseks: „Kuule, ajame natuke korruptsiooniasja ka. Kinnitan, et niipea, kui tegevustoetus normaliseerub, kukun kohe oma kolumnides mõõdutundetult parteid ja valitsust ülistama!“
Mõnele riigimehele, kelle lugemus paremini teada, võiks sobival hetkel vestluse arengus märguande anda ka ohutumalt, näiteks tsiteerides Bulgakovi „Koera südamest“ ridu „Mulle paberossi annad, triibulisi pükse kannad“.
Nii rääkija kui ka kuulaja teavad ses olukorras võrdselt hästi, et tegelik jutt käib rangelt seaduslikest toimingutest ratsionaalsete põhjenduste alusel. Aga sõna on lendu lastud ja jääb nüüd ootama, kuni pöörded stsenaariumis näevad ette n-ö püssi seinalt võtmist ja sellest paugu tegemist.
Keegi ei veeda bankettidel suuremat osa oma elust. Aga osaleja jaoks on banketil toimunust, nähtust ja öeldust perekonnas ja sõprade ringis (või nüüdisajal ka ühismeedias) rääkimine sama loomulik kui pajatused välisreisist kaugele maale, kogetud kunstielamusest.
See on vahendatud teave, mis igas suhtlusahela järgmises lülis saab üha uusi tõlgendusi. Eksponentsiaalselt kasvab nende hulk, kes „kuulsid“ või „kuulsid, et keegi kuulis“. Muidugi on banketisaali klaasseina taga ka hulgaliselt mittekutsutuid, kes ei pea isegi kuulma, vaid loevad huulilt. On vaid aja küsimus, mil jutu mingi variant jõuab Ajakirjanikuni, kes asub uurima, kogub kokku kuhja ütlusi ning trükib ära paljastuse.
Sel hetkel pääseb valla seni kulisside taga teadmatuses piinelnud uute osatäitjate armee, kes tormab lavale ja asub improviseerima, igaüks mängib oma publikule lavapartnereist hoolimata ning eufoonia asemel täidab õhu kakofoonia.
See on traumahetk gurmaanidele, kuid kui ikka mitu päeva järjest käratseda, siis ei saa rahvahulgad enam asuda muule kui alati kehtivale rahvatarkuse seisukohale: kus suitsu, seal tuld. Ja kui demokraatlikus riigis rahvas midagi nõuab, siis peavad oma kohust täitma asuma ka valitud ja seatud organid.
Teisipäeval toimunud riigikogu riigieelarve kontrolli erikomisjoni avalik koosolek Urmas Reinsalu juhtimisel tõi meelde koolimälestused peaaegu poole sajandi tagant. Pahandust teinud koolipoiss kutsuti kooli juhtkonna ette, ja kui tegu oli poliitiline, siis olid pildil ka partorg ja tundmatu isik, kes mõistagi haises vängelt julgeolekuorgani kaastöölise järele. Algas pinnimine ebavõrdses olukorras, kus aga, nagu iga gümnasist teadis, oli kangelaslik vaikimine ja oma jutu algversiooni juurde jäämine igal juhul parem kui kaaslaste sissemässimine või puhtsüdamlik ülestunnistus.
Iga uus infokild oli uus relv ülekuulajate käes, millega neid kiusajaid tuli võimalikult vähe varustada. Siiski oli neil alati eesmärk panna protsessile tõenditest sõltumata karistusega punkt, praegu käiva poliitilise etenduse puhul aga pingutab osa esinejaist kindlasti selle nimel, et punkti asemel käiks avalikkuse ees lõputu kohvijoomine.
Nagu üldteada, ei kulu küllalt jäikade ja reeglina vastandlike veendumuste kujunemiseks avalikus arvamuses kuigi mitut päeva. Nüüd on meil kaks publikut, kes nõuavad omadelt ka täiesti erinevat loo jätku.
Ühtedele on selge, et lahenduse toob vaid see, mida Juhan Viidingult laenates ja mugandades võib kokku võtta küsimusega: „Kas oled kuulnud, Toomas-poiss, kas tead, et mängu käigus surema sa pead?“ Kui see tehtud, võiksid võitjad kummardama tulla ning lugu oleks läbi. Aga õigupoolest, mis võit oleks ühe nõuniku kukutamine, kui kogu pidu võeti ette muul eesmärgil?
Seega paistab, et ootamas on veel mitu vaatust, mida saab esile kutsuda lihtsa nipiga, milleks kiusatus on rohkem kui ühel varasemates vaatustes Riigimehe rolli täitnul. Mängu pikendava tööriistana tuuakse lavale kuriteoteade.
Et tulevikus mingid väidetavad rahajamad ei korduks, peab lõpetama peaaegu terve iseseisvusaja väldanud ebanormaalse olukorra ning andma institutsioonidele eelarvelise autonoomia.
Kui see pidulikult õiguskaitseorganitesse läkitatud, on garanteeritud, et uued osalised, nagu Uurija, Süüdistaja, Advokaat jt hakkavad publikut varustama aina vahvamate teadetega, võib-olla koguni leitakse üles seni nimepidi nimetamata Kaasosalised. Kas algselt olematu tegu selles soustis veeredes hiigelroimaks paisub või mitte, ei tea, kuid internetti jääb kõik igaveseks ja sobival hetkel saab iga soovija selle mäluvärskenduseks jälle välja kraamida.
Aga on olemas ka lavaväline maailm, kus tegutsevad oma põhiseaduslikke ülesandeid täitvad ametiisikud. Kui muidu mõttetu jant aitaks neil mingi ühiskondlikult kasuliku eesmärgi suunas tõhusamalt liikuda, võiks lõpuks kasu kahjust suuremaks lugeda. Eesmärk on selge ja selle on nüüd korduvalt jõudnud sõnastada nii riigikontrolör kui ka põhiseaduslike institutsioonide kantseleijuhid.
Et tulevikus mingid väidetavad rahajamad ei korduks, peab lõpetama peaaegu terve iseseisvusaja väldanud ebanormaalse olukorra ning andma institutsioonidele eelarvelise autonoomia. See tähendab üleliigsete õiguste äravõtmist valitsuselt ning eelarveraha üle põhjendatud otsuste langetamist parlamendis.
Siiani ei ole see parteidele meeldinud, aga seda lahendust pakkuda oleks ju taas nii riigimehelik, et loodetavasti on mõnes erakonnas käed ehk natukenegi sügelema hakanud. Nii saaks lõpuks täita riigikogu kunagise esimehe Toomas Savi unistuse aastast 1996.


Hoolekandekeskusest varasti 500 euro väärtuses elektroonikat10. augustil alustati kriminaalmenetlust selles, et Haapsalus varastati augusti alguses Kuuse tänaval hoolekandekeskuse majast lauaarvuti, sülearvuti, laadija ja muid esemeid. Tekitatud kahju on kokku ligi 500 eurot.
Saaremaa
Arvutikelmus
LOE KA:
Keila-Haapsalu maanteel hukkus liiklusõnnetuses 71-aastane mees
Jõõdres jäi jalgrattur auto alla
10. augustil sai politsei teate, et 7. augustil pettis vene keelt rääkiv mees Saaremaal elavalt 56-aastaselt mehelt mobiiltelefoni kaudu tema pangaandmeid kasutades välja 2355 eurot.


„JAH-laul” ja maksumaksja raha tuulde loopimineKolleeg Huko Aaspõllu rahvusringhäälingust luges eelmisel nädalal hoolega läbi Ettevõtluse Arendamise Sihtasutuse (EAS) ja Kredexi liitmisel tekkinud liitasutuse Ettevõtluse ja Innovatsiooni Sihtasutus (EISA) mulluse majandusaasta aruande.See, mis Aaspõllu leidis, tekitas imestust nii teistes ajakirjanikes kui ka pärast aruandest kirjutamist laiemas üldsuses.Igaüks võib ise aruandega tutvudes veenduda, et EISA teeb suures mahus kaheldava otstarbekusega kulutusi. Lisaks ei ole kahe asutuse liitmisest sündinud kulude kokkuhoidu, mida kahe aasta eest neid ühendama asudes lubati, vastupidi - kulud on hoopis kasvanud.Rõhutama peab, et kolleeg ei käinud kuskilt hankimas salajasi dokumente, ei suhelnud vilepuhujaga. Ta lihtsalt luges läbi paar aruannet ja tutvus EISA avalike teadetega.Avalikkuses on uudisest rohkem tuntuks saanud näited, kuidas EISA aitas ühel hotellil välja ehitada justkui kahjulikku elektromagnetkiirgust vähendava spaa (aga tegelikult muidugi on see puhas uhhuu) ning koos Jarek Kasariga loodud „JAH-laul”, mis „iseloomustab kõiki EISA tegemisi tööandja väärtuspakkumises.” Sarnaseid näiteid on aga veel ja veel ning tegelikult hullemaid. Peamiselt kuuluvad need kahte suurde rühma: ettevõtete toetused ning Eesti kui investeeringute ja turismi sihtkoha turundamine.Ettevõtete toetamine maksumaksja rahast ja ametnike äranägemise järgi on üldse kahtlane asi. Õnneks ei ole teada, et Eestis oleks sellega kaasnenud suuremat sorti korruptsiooni. Palju halvem on, et alati häirib riigi toetus mõnele ettevõttele vaba turu toimimist.Ühe äri alustamiseks või laiendamiseks peab keegi sinna panema raha või laiemalt kapitali teadmiste, kinnisvara, tööjõu või muu näol. See raha saab tulla otse omanikelt, vahendatult börsi kaudu või pankadelt. Kui aga kõik need on uue äri ära põlanud, siis maksumaksja raha samasse kohta paigutamine ametnike poolt, kel enda nahk kuidagi mängus pole, on ilmselt raiskamine, halvemal juhul aga kellegi teise ettevõtmise kahjustamine.Kui ühes linnas on kaks spaahotelli, kes külastajate pärast konkureerivad, aga üks saab riigi käest toetust, siis võib kihla vedada, et esmalt kannab kahju see hotell, kes toetust ei saanud, kuid veidi hiljem saavad kliendid lihtsalt viletsamat teenust. Eriti siis, kui ka teine hotell hakkab samasugust toetust saama.Iseseisvuse taastamise esimese kümnendi jooksul oli Eesti nii vaene ja kokkuhoidlik, et mingeid ettevõtlustoetusi ei tulnud isegi pähe maksta. Ometi oli tegemist aastatega, mil Eesti majandus kasvas pöörase kiirusega, siia saabus miljardeid välisinvesteeringuid, Eesti eksport liikus hüpetega ülespoole, Eesti inimeste palgad, jõukus ja siin tehtud toodete hinnad kasvasid kiires tempos. Nüüd ei pea isegi EISA aruandeid lugema, et olla üllatunud, kui teistmoodi kõik arenenud liberaalse turumajandusega Eestis on.Mis puutub Eesti turundamisse, siis on see küll vajalik, aga erakordselt keeruline ülesanne, kus meie võistlejateks on kümned palju suuremad riigid. Ei ole reaalne, et näiteks Aserbaidžaanile või Indoneesiale omaseid eelarveid kasutada saaks. Samas ei ole väikese eelarvega mingit mõtet suurtel turgudel reklaamikampaaniaid teha, meediasisu osta, klantsajakirju välja anda, ajakirjanikke sõidutada - aga seda kõike EISA teeb. Ükskõik, kuidas ka ei mõõda, kasutult.Omaette hullus on maksumaksja raha eest mentorluste ja meistriklasside korraldamine. Kuidas aru saada näiteks 30 ettevõttele pakutud „teenusedisaini” meistriklassist, kus ettevõtted selgitasid välja ärimudeli? Kui ettevõte ise ei tea, mis on ta ärimudel, siis ei aita ükski mentorlus.EISA-s töötab ligikaudu 360 inimest ja 2022. aastal kulus asutuse tegevustele 56,6 miljonit eurot, lisaks sajad miljonid eurod edastatud toetusi. Keskmine kuupalk on 3200 eurot. Muide - enam kui 90 lehekülje pikkusest EISA aastaaruandest ei saa kogu detailsusele vaatamata ülevaatlikku pilti, kui palju, mis segmentidele, mis fondidest on sihtasutus toetust maksnud.Majandusminister, kelle haldusalasse EISA kuulub, leidis, et asutus „vajab väikest restarti”. Mis oleks, kui esimese asjana koliks EISA Narva? Niisuguse keskmise palgaga inimesed elavdaksid kindlasti sealset majandust, aga tooksid ka eesti keelt piirilinna. Mine tea, äkki laseks Narva linnavalitsus lõpuks paari aasta eest avatud uude ujulasse ka vee sisse?"Nüüd ei pea isegi EISA aruandeid lugema, et olla üllatunud, kui teistmoodi kõik arenenud liberaalse turumajandusega Eestis on."ANVAR SAMOST, kolumnist


Pere Sihtkapital küsis uuringu jaoks TÜ nimel tuhandete naiste andmeid   Isamaa erakonna toel sündinud rahvastikupoliitika mõttekoda Pere Sihtkapital küsis Tartu Ülikooli nimel rahvastikuregistrist välja tuhandete lastetute Eesti naiste andmed ja saatis neile küsitluse isiklike ja delikaatsete küsimustega nagu, miks teil lapsi ei ole. Andmekaitse inspektsioon peab küsitlust probleemseks ja Tartu Ülikool ütleb, et neid on kaasatud õigusvastaselt.   Tuhanded lastetud Eesti naised leidsid augusti algul oma e-postkastist küsitluse, millega sooviti teada, miks neil veel lapsi ei ole. "Lihtsalt need tahavad teada, miks selline olukord on, kas inimestel on mingid majanduslikud või tervislikud põhjused selleks, et olla ilma lasteta "minu eas". /.../ Seal oli kirjas, et kõik andmed on võetud rahvastikuregistrist. Ja see oli suur probleem minu jaoks, sest minu jaoks see on kindlasti isikliku elu puutumatuse rikkumine," rääkis uuringuküsitluse saanud Maria. Kuna Maria pidas küsitlust ebaeetiliseks, jättis ta sellele vastamata. Ka andmekaitse inspektsioon peab küsitlust problemaatiliseks. "Ta näiteks küsib naisterahvalt seksuaaleluharjumusi, ta küsib poliitilisi eelistusi, usulisi eelistusi, maailmavaatelisi veendumusi. Neid loetakse eriliigiliseks ehk siis väga tundlikeks, delikaatseteks isikuandmeteks," ütles inspektsiooni valdkonnajuht Maarja Kirss. Andmekaitse inspektsioon kogub täiendavaid andmeid, et otsustada nende pealt menetluse algatamine. Rahvastikuregistrit, kes uuringu läbiviijatele andmed väljastas, peab siseministeerium. Nemad peavad ka hindama, kas andmete väljaküsimiseks on õiguslik alus. Selleks küsitluseks anti aga välja naiste kõige delikaatsemad isikuandmed. "Isikukood, e-posti aadress ja telefoninumber, et juhul kui on vaja veel täiendavalt ühendust võtta. /.../ Neid üldse üldjuhul uuringuteks ei väljastata õigustatud huvi puhul, välja arvatud, kui tegemist on teenuse osutamisega avaliku ülesande täitjale. Ja antud juhul oligi ju see, et teenuse, nii-öelda selle uuringu tellija on Tartu Ülikool," ütles siseministeeriumi rahvastiku toimingute osakonna nõunik Mairis Kungla. Teisisõnu, uuringufirmad isikukoode ja telefoninumbreid rahvastikuregistrist kätte ei saa. Võlusõnaks oli Tartu Ülikool. Kirjas, mille uuringusse kaasatud naised said, pole aga Tartu Ülikooli mainitud. Seal on märgitud uuringu läbiviijateks üksnes uuringufirma RAIT Faktum & Ariko ning Pere Sihtkapital. Sihtkapitali nimel rääkis "Aktuaalse kaameraga" küsitluse koostaja ja selle üks nõukogu liige Allan Puur. "See on ilmselt seotud niisuguste bürokraatlike lahenduste ja küsimustega, miks selline lahendus," vastas Puur küsimusele, miks andmed küsis rahvastikuregistrist välja Tartu Ülikool, mitte Pere Sihtkapital. Pere Sihtkapitali ja Tartu Ülikooli seob Raul Eamets, kes istub ühtaegu sihtkapitali nõukogus ja ülikooli sotsiaalteaduskonna dekaani kohal. Just Eamets oli see, kes sõlmis Tartu Ülikooli poolt lepingu Pere Sihtkapitaliga. Ja see andis rohelise tee tuhandete naiste isikuandmeteni, mida muidu poleks uuringu läbiviijale väljastatud. Pere Sihtkapital aga kutsuti ellu mõni aasta tagasi Isamaa partei poolt. Uuringute läbiviimiseks sai Pere Sihtkapital Isamaalt nii-öelda katuserahadena 2019. aastal miljon eurot. "Pere Sihtkapital on niisugune sihtasutus, kelle tegevuse eesmärk on kaasa aidata Eesti rahvastiku kestlikkusele. Need uuringud ongi üks põhiline viis, mille kaudu see sihtasutus oma eesmärki püüab realiseerida," rääkis Puur. Ta ütles, et eesmärk on anda uuringu tulemusi võimalikult laiale kasutajate ringile. "Kui kellelgi, ütleme, uurijatel-analüütikutel kusagil on tahtmist neid algandmeid kasutada, siis selle saab kindlasti läbi rääkida ja need on samuti kasutatavad," ütles Puur. Pere Sihtkapitali nõukokku kuuluvad lisaks Puurile ja Eametsale Isamaa endise justiitsministri Lea Danilson-Järgi nõunikuna töötanud Katrin Kiisk, Isamaa suurrahastaja Parvel Pruunsild, keskerakondlane Monika Haukanõmm ning teaduste akadeemia president Tarmo Soomere. Selliste uuringute läbiviimine vajab ka eetikakomitee luba. Tartu Ülikooli eetikakomitee sekretär ütles "Aktuaalsele kaamerale", et uuringu koostajad on taotluse loaks küll sisse andnud, kuid seda pole jõutud veel läbi vaadata. Seega alustati küsitlust ka seda luba ära ootamata.  Uuring ei ole saanud Tartu Ülikoolilt heakskiitu  Tartu Ülikool tegi pöördumise, milles kinnitab, et ei ole uuringule heakskiitu andnud. Ülikool selgitas, et Eesti inimesed on saanud kutse osaleda Pere Sihtkapital SA uuringus, mille jaoks on sihtasutus kasutanud rahvastikuregistrist inimeste andmete küsimisel Tartu Ülikooli nimel õigusvastaselt sõlmitud lepingut.  Tartu Ülikoolile teadaolevalt on Pere Sihtkapital SA pöördunud tänavu kevadel sama sihtasutuse nõukogu liikme ja Tartu Ülikooli sotsiaalteaduste valdkonna dekaani Raul Eametsa poole ettepanekuga sõlmida ülikooliga koostööleping, et sihtasutusel oleks võimalik küsida rahvastikuregistrist andmeid teadusuuringute tegemiseks. Dekaan sai ülikoolilt õigusliku hinnangu, et kuna ülikool ei ole uuringu sisuline partner, ei saa ülikool sellist lepingut sõlmida. Ülikool märkis, et reedel, 11. augustil selgus, et dekaan on lepingu siiski sõlminud, rikkudes sellega korruptsioonivastasest seadusest tulenevat toimingupiirangut ja ülikoolisisest korda ning eiranud teaduseetika põhimõtteid.  "Peame kahetsusväärselt tõdema, et dekaan on lepingut sõlmides ületanud oma volitusi, ehkki ülikool on institutsioonina öelnud, et sedalaadi lepingut sõlmida ei tohi," sõnas Tartu Ülikooli rektor professor Toomas Asser. "Tegu on jämeda eksimusega ja ülikool mõistab sellise teguviisi ühemõtteliselt hukka. Soovime, et uuringu kutse saanud inimesed oleksid teadlikud, et uuring ei ole kooskõlas hea teadustavaga, selle läbiviimisel ei ole Tartu Ülikoolil mingit rolli ja uuringul puudub Tartu Ülikooli inimuuringute eetika komitee luba," lisas Asser. Rektor lisas, et kuna olukord on ülikoolile teatavaks saanud alles äsja, tuleb esmalt välja selgitada kõik asjaolud selleks, et otsustada, millised on ülikooli edasised sammud.    					Toimetaja:  Merili Nael    					Allikas:  "Aktuaalne kaamera"


VAHUR LUHTSALU: Meil tuleb peatada uute põgenike vastuvõtmineNägin hiljuti austraallaste dokumentaalsaadet Süüria sõjapõgenikest Taanis, keda on seal umbes 37 000. Taani otsib käesoleval ajal võimalusi süürlaste tagasisaatmiseks, sest nende kodusõda on läbi saanud, kuid nüüd on ilmnenud teistlaadi takistused. Isamaale naasevad sõjapõgenikud kogevad vägivalda, väljapressimist ja igatsorti muud seadusetust. Teisalt aga Taanis kohanenud süürlased, kellest paljud on ka taani keele ära õppinud, tagasi ei kipu. Neile on lisandumas Ukraina sõjapõgenikud, keda on Taanis praegu enam kui 35 000.
Sarnaselt Süüriale võtab ka Ukrainal sõjast väljudes taastumine aega, mistõttu on päevselge, et Ukraina sõjapõgenike Eestisse jäämisega tuleb meil ajapikku leppida, nagu rootslastel Balti riikide paadipõgenikega II maailmasõja järel.
Maailmas on riike, kellel on hoopis teistsugused vaated varjupaigataotlejate osas. Näiteks Singapur, mis 1965. aastal iseseisvudes oli meist oluliselt kehvemal järjel. Suur osa kodanikest elas ülerahvastatud slummides, rohkem kui kolmandik olid kirjaoskamatud ja SKT elaniku kohta vaid 3991 dollarit (umbes pool toonastest NSVL näitajatest). 1990. aastaks jõudsid nad inimarengu indeksi (ingl. k. Human Development Index) näitaja osas meie selja taha – Eesti 33., Singapur aga 38. kohal riikide edetabelis. Tänaseks on Singapur jõudnud Soome kõrvale 12. kohale. Niipalju taustaks.
Vastavalt ÜRO pagulaste ülemvoliniku koostatud esildisele 2020. aasta oktoobri seisuga ei ole Singapur 1951. aasta pagulasseisundi konventsiooni ja selle 1967. aasta protokolli, 1954. aasta kodakondsuseta isikute staatust käsitleva konventsiooni ega ka 1961. aasta kodakondsusetuse vähendamise konventsiooni osaline. Mida see praktikas tähendab?  Seda, et Singapuris ei ole võimalik varjupaika taotleda, sest riigis sisuliselt puuduvad selleks protseduurid. Neid, kes ületavad riigis viibimiseks lubatud aega, ähvardavad kinnipidamine, kohus, vangistus ja riigist väljasaatmine. Harvem ka kepihoobid, või antakse asi üle ÜRO Pagulaste Ülemvoliniku Ametile (UNHCR), kel on esindus Singapuris. Ei maksa siiski arvata, et Singapuril puudub varasem kogemus sõjapõgenikega.
Kui 1975. aasta aprillis vallutas Vietnami kommunistlik rahvaarmee Lõuna-Vietnami pealinna Saigoni, tõi see kaasa endise Lõuna-Vietnami valitsusega seotud isikute represseerimise ja massilise väljarände sealt. Loetud päevadega sama aasta maikuus randus toonases, 2,26 miljonilise elanikkonnaga Singapuris, 8355 Vietnami paadipõgenikku. Hiljem põgenikevool lakkas – selle kuivatas kokku erakorraline operatsioon „Äikesetorm“, millega ohjeldati pagulaste Singapuri sisenemist. Riigi õhujõudude ülesandeks oli märgata Singapuri suunduvaid paate ning samal ajal suunas merevägi neid riigi idapoolsetele ankru- ja dokkimiskohtadele. Pärast dokkimist tulid pardale mereväe tehnikud, kes hindasid laevade seisukorda ja vajadusel parandasid neid. Põgenikke varustati ohtralt proviandiga – anti vett, toiduaineid, esmaabitarbeid jne – oma mereteekonna jätkamiseks.
Singapuri juba pärale jõudnud põgenikud siirdusid ajapikku kas tagasi kodumaale või teistesse riikidesse rahvusvaheliste organisatsioonide toel. Kõige paremini võtab riigi hoiaku varjupaigataotlejate osas kokku kaasaegse Singapuri looja, peaminister Lee Kuan Yew 1978. aastal ajalehele The New York Times antud intervjuu, milles ta sõnas: „ You’ve got to grow calluses on your heart or you just bleed to death“, mida võiks tõlkida nii: „Te peate oma südamele kooriku kasvatama või te lihtsalt veritsete surnuks“.
Meie riik on aga valinud veritsemise tee ammu enne seda, kui Ukraina sõda päevakorda kerkis. Oleme ELi, sh Schengeni ja euroala liige, millest järelduvalt kõik, mis juhtub ELiga, juhtub paratamatult ka meiega.
EL aktiveeris 2022. aasta märtsis ajutise kaitse direktiivi, hädaabikava, mida kasutatakse massilise põgenike sissevoolu erandjuhtudel. 2023. aasta märtsi seisuga kasutas ELi ajutist kaitsemehhanismi ca 4 miljonit inimest Ukrainast, kellest Eestisse on jõudnud 39 815. Numbrid kasvavad ning 30. juuli seisuga on ajutist kaitset taotlenud kokku 47 374 inimest. On ka sellest loobunuid, mis teeb viimaseks seisuks 42 031. Lisaks on meil ka 5854 rahvusvahelise kaitse taotlejat (kellest 5416 on Ukraina kodanikud), kes on saabunud meile alates 24. veebruarist 2022. aastal.  Kokku 47 885 ajutise ja rahvusvahelise kaitse taotlejat.
Statistiline keskmine aasta algusest näitab, et meile saabub ca 280 inimest nädalas (183 ajutise kaitse ja 96 rahvusvahelise kaitse taotlejat). Trendi jätkudes peaks aasta lõppema enam kui 14 000 põgeniku lisandumisega lisaks 2022. aastal saabunuile. See number võib osutuda suuremaks või ka väiksemaks. Viimane oleneb ennekõike meist endist.
Euroopalikke väärtusi jagava riigina on arusaadav, et hädasolijat tuleb aidata. Aga kustkohast jooksevad meie võimaluste piirid? Tõenäoliselt on piirid juba ületatud, sest koos Tšehhi Vabariigiga hoiame ELi rekordeid varjupaiga andmises: üks varjupaigataotleja 33 elaniku kohta Eestis ja 23 elaniku kohta Tšehhis. Arvestades, et Eestis elab inimesi kohapeal mõnevõrra vähem, võrreldes ametliku rahvaarvuga, võib meie arv isegi läheneda Tšehhi vastavatele näitajatele.
Aga räägime kuludest. Eestis on Arenguseire Keskuse 2022. aasta mais avaldatud prognoosi kohaselt ühe põgenikuga seotud kulud kuni 7600 eurot aastas, mis teeb ligikaudu 760 eurot kuus (jaotatuna 10 kuule alates märtsist 2022). Iga päev seega umbes 25 eurot inimese kohta, mis on kokku hinnanguliselt 1–1,5 miljonit eurot või rohkem. Prantsusmaa kulutas eelmisel aastal Ukraina põgenikele 634 miljonit eurot, keskmiselt 38 eurot päevas pagulase kohta.  Muuseas Prantsusmaal peavad ühte Ukraina varjupaigataotlejat ülal umbes 923 riigi elanikku ehk sõjapõgenike koormus on Eestiga võrreldes ligi 28 korda väiksem.
Eestil tuleb juba täna ühepoolselt peatada varjupaigataotluste vastuvõtmine ehk moratoorium, seniks kuni teised EL liikmesriigid jõuavad järele meie näitajatele. See võib võtta aega, sest näiteks ungarlaste puhul tuleb üks varjupaigataotleja 325 elaniku kohta, meist ligi 10 korda väiksem näitaja, vaatamata asjaolule, et Ungari on Ukraina vahetu naaber.
Kui tahame säilitada meie kultuurikeskkonda ja inimarengus aastate pärast Soomele ja Singapurile järele jõuda, peaks juba täna olema selge, kuidas kavatseme seda teha. Võib kõlada äärmuslikult, aga meil tuleb peatada uute põgenike vastuvõtmine hoolimata sellest, mida keegi meist arvata võib. Inimlikust vaatenurgast on see kurb, riigi rahvusvahelise maine seisukohalt mõne mugavustsoonis viibiva poliitiku või ametniku jaoks katastroof, aga iga riik peab ennekõike keskenduma oma kodanikele ja riigi muredele. Ja täna jätkub neid viimaseid enam, kui oleme suutelised edukalt lahendama. Tuleb ausalt endale ja ka partneritele tunnistada, et ühe väikseima riigina ELis pole meil enam piisavalt vahendeid ja võimekusi varjupaiga andmiseks. Me juba veritseme.
Vahur Luhtsalu, diplomaat ja kolumnist