Keskerakond peab oluliseks, et kogu Eesti areneks ühtlaseltKAIDO HÖÖVELSON: Praegu võtab riik Ida-Virumaalt kamaluga keskkonnamakse, aga tagasi ainult tilgutab pisutKeskerakonna uus esinumber Ida-Virumaal on Kaido Höövelson, kes on tuntud maailma tippu kuulunud sumomaadlejana. Ta loodab, et siinsed valijad hindavad teda selle eest, et ta vähemalt püüab Tallinna poole kaldu veerevat maksuraha ühtlasemalt ülejäänud Eesti suunas tõugata.Mida Ida-Virumaa inimene vastu saab, kui annab oma hääle Kaido Höövelsonile?Ma arvan, et kõiki Ida-Virumaa inimesi on seni puudutanud regionaalpoliitika puudumine. Keskerakond on minu meelest ainuke erakond, kes pakub mingisugustki regionaalpoliitika plaani.Seni on Eesti poliitika olnud väga Harjumaa-keskne. 30 aastat pole suudetud erinevatest saaste- ja kaevandamistasudest siia väga palju tagasi tilgutada. Harjumaa on saanud neist rohkem kasu kui Ida-Virumaa.Teie siis muudaksite seda Ida-Virumaa kasuks?Jah, meile on ikka tähtsad inimesed üle kogu Eesti.Sellist juttu leiab iga erakonna programmist. Küsimus on tegudes. Neli aastat tagasi oli Keskerakonna programmis mitu konkreetset Ida-Virumaaga seotud suurt lubadust. Kas teate neid?Täpselt mitte. Ma kandideerisin tookord Harju- ja Raplamaal. Aga eks need olid samad asjad, mis ka teistel. Muu hulgas saastetasude Ida-Virumaale tagasitoomine.Väga õige. Üks punkt on olemas.Kindlasti oli infrastruktuur, et teeme teil kõik teed korda.Samuti õige: oli lubatud välja ehitada neljarealine maantee Narvani. See on seekordseski programmis, nagu ka lubadus toetada Sillamäe terminali. Miks te pole neid asju ära teinud, olgugi et Keskerakond oli üle kolme aasta valitsuses? Näiteks neljarealist maanteed pole ehitatud ühtki kilomeetrit ja järgneva nelja aasta teehoiukavas pole selleks ette nähtud ühtki eurot.Olen täiesti nõus, et neid asju pole suudetud täita. Mõtted on loomulikult kõigil head. Enne valimisi suudavad kõik lubada.Aga kui vaadata nende nelja aasta sisse jäänud koroonakriisi ja energiakriisi, siis Keskerakonna eestvedamisel tuli riik siiski inimestele appi.Mind paneb praegu tugevasti muretsema ettevõtete keeruline olukord. Ei tohi lasta energiamahukatel ettevõtetel pankrotti minna. Minu meelest on mõistlik toetada ettevõtteid, et nad saaksid inimesi tööl hoida, kui et hakata suurendama sotsiaalkulutusi, et aina kasvavat töötute hulka toetada.Ettevõtlust lubavad samuti mitmed erakonnad toetada. Milles konkreetsemalt see toetus peaks seisnema?Ma ei ütle seda praegu Keskerakonna nimel, aga minu enda arvates peaksid olema piirkondlikud maksuerisused. Mina tahan, et ettevõtlust oleks rohkem, siis jääb ka rohkem raha Eestisse. Ma ise tegelen nii impordi kui ka ekspordiga ja tean, et mida rohkem me suudame Eestis toodetud kaupu Jaapanisse müüa, seda rohkem raha jääb ka Eestisse.Me peame toetama Eesti ettevõtteid, et nad ellu jääksid. Kui siin kulud järsult tõusevad, siis ega välismaal hakata selle pärast paremat hinda maksma. Nii ongi paljud ettevõtted tupikus ja peavad hakkama töötajaid koondama ning riik jääb maksutulust ilma.Riik võiks ka rohkem toetada töökohtade loomist sõltuvalt nende töökohtade asukohast.Teeks need kaks asja ära. Olen lugenud ka teiste erakondade programme, ega kellelgi ole mingeid imeideid selle jaoks.Ida-Viru puhul tulen tagasi keskkonnatasude juurde. Praegu jõuab neist siia tagasi alla 10 protsendi. Kui seda summat kas või kahekordistada, tähendaks see piirkonnale kümneid miljoneid eurosid lisatulu. Praegu võetakse siit kamaluga, aga tagasi tilgutatakse.Enne valimisi räägivad Ida-Virumaal sedasama peaaegu kõigi erakondade kandidaadid. Kui aga valitsemiseks läheb, siis öeldakse, et pole poliitilist konsensust. Kus see pidur on?Ma ei saa ka sellest aru.Valimiste eel on kõik erakonnad lahked lubama pensionide, toetuste ja riigilt palka saavate inimeste töötasude kasvu. Kõigile lubatakse ikka palgatõusu üle Eesti keskmise. Kes teie ettekujutuses siis peaks alla keskmise saama?Oh, jah...Ma ütlen näiteks treenerite kohta, et palju peaks sõltuma ka spordiklubidest endist. Riik võib treeneri palka tõsta küll, aga kui klubil endal ei ole nii palju raha, et klubipoolne osa kinni maksta, siis ei saa ta ka riigilt toetust.Keskerakonna programmis on kirjas, et lubate treeneritele õpetaja alampalgaga võrdväärset palka.Olen nõus, et praegu ongi paljud treenerid alamakstud. Ja ma nimetan enamikku neist entusiastideks, kes muu põhitöö kõrvalt teevad ka treeneritööd armastusest selle ala vastu.Kust tuleb siiski kõikide nende heldete lubaduste rahaline kate?Ma olen kuulanud selles küsimuses paljusid ja pikalt selle üle mõelnud. Ühe variandina on räägitud maksureformist. Plaan on maksustada senisest suurema määraga neid, kes teenivad üle kahe keskmise Eesti palga − suure osa neist moodustavad infotehnoloogiaspetsialistid.Samas tahab Keskerakond oma programmis meelitada siia rohkem investeeringuid, mis tooksid ka kõrgepalgalisi töökohti. Kuidas maksutõus sellele kaasa aitab? See võib töökohti ja makse hoopis välja viia, kui riik maksude korjamisega liiga ahneks läheb, arvestades, et tööjõumaksud on meil niigi kõrged.Ahneks ei tohi kindlasti minna. Tuleb leida selles harmoonia.Kust tuleb siis see lisaraha, mida on vaja Keskerakonna programmis olevate kõigi toredate lubaduste elluviimiseks?Kriisiaeg on kriisiaeg. Enamik erakondi on seda meelt, et tuleb raha juurde laenata. Samas see hea laenamise aeg hakkab otsa saama, sest intressid on tõusnud kõrgeks. Olen nõus, et kui laenata, siis eelkõige investeeringuteks, näiteks põhimaanteede väljaehitamiseks, mis elavdaks ka majandust ja annaks inimestele tööd.Kui oleksime kolm-neli aastat tagasi laiemalt ehitama asunud, oleksime tunduvalt odavamalt saanud. Kõrged hinnad tulid selleks, et jääda. Ma ei usu, et asjad hakkavad siin odavnema.Keskerakond lubab langetada toiduainete käibemaksu 20 protsendilt viiele. Kas see teeb ka toidukaubad poes samavõrra odavamaks või osutub see lisatuluks toidu tootjatele ja poepidajatele ning kokkuvõttes kaotab riik vaid maksutulu?Loomulikult risk on. Ei saa kindel olla, et kõik toiduained odavnevad kohe 15 protsenti. Aga kui ei proovi, siis ei saagi teada. Läti kolleegid küll ütlevad, et neil andis see positiivse tulemuse kodumaiste kaupade puhul. Ma usun, et efekt peab tulema eelkõige odavamate igapäevaste toiduainete puhul. Meil on toiduainete käibemaks Euroopa suuremaid. Jaapanis on ka väiksem. Miks me karistame oma tarbijaid?Kas Keskerakond on eestikeelsele haridusele ülemineku vastu?Ei ole vastu. Meil on kindlasti üks leer, kes on vastu. Probleem on selles, kuidas see üleminek peaks toimuma.Kuidas see peaks toimuma?Me praegu riigina hirmutame õpetajaid, et kui kindlaks tähtajaks eesti keel selge ei ole, siis on kõik. Pigem peaksime motiveerima.30 aastat on püütud motiveerida, aga loodetud tulemust ei ole tulnud.Ma küsiks, kus on need eesti keeles õpetavad õpetajad.Kelle käest seda tuleks küsida? Haridusminister on palju aastaid olnud ka keskerakondlane, miks ta siis ei ole ülikoolides selle ala riiklikku tellimust suurendanud?Seda peaks tema käest küsima.Me peaks mõtlema ka sellele, et kui koolidesse õnnestubki ühel päeval leida vajalikud õpetajad, siis millises keelekeskkonnas veedavad vene noored ülejäänud aja päevast. Me peame looma eestikeelse keskkonna ka väljaspool kooli.Kes peaks seda tegema ja kuidas? Kas Keskerakond kavatseb praegusele üleminekuplaanile pidurit tõmmata argumendiga, et keskkond pole valmis ja lükkame aga edasi?Me ei ole vastu. Aga selle üleminekuga peab ühiskond kaasa tulema. Ma usun, et ka vene inimesed, kellega oleme siin sõbralikult koos elanud, ei ole sellele vastu. Aga kui riik pole suutnud seda protsessi piisavalt hästi ette valmistada, siis ei tule lihtsalt head soovitud tulemust. Jah, olen nõus, et ühelt poolt on vaja otsustavust, aga samas ka paremat ettevalmistust. Siis läheb see palju valutumalt.Uuringud on näidanud, et ligikaudu kolmandik Eestis elavaid vene inimesi on Putini-meelsed, kes jälgivad endiselt Vene propagandat ja kelle lojaalsus Eesti riigile on küsitav. Kui palju olete Ida-Virumaal arvukatel kampaaniaüritustel nendega kokku puutunud ja milliseid võimalusi näete nende hoiaku muutmiseks?Minul pole otseselt kokkupuuteid selliste inimestega olnud. Aga olen kuulnud, et mitmel teisel erakonnakaaslasel on olnud.Aga loomulikult on Eestis palju inimesi, kes on kasvanud teises inforuumis, ja sealt neid üle tuua on väga keeruline. Sellega oleks pidanud tegelema juba ammu, et selgitada neile inimestele, mis nii siin Eestis kui kogu maailmas tegelikult toimub.Keskerakond jagab teiste erakondade seisukohta, et praegu tuleb Eesti kaitsekulutusi suurendada. Kuivõrd keeruline on teil olnud Ida-Virumaa inimestele selgitada, et praegu, kui suur sõjakas naaber on tunginud kallale Ukrainale, tuleb seda teha?Ma alustaksin sellest, et kuna mu abikaasa on venelanna[Jelena on pärit Vladivostokist], siis oleme sel teemal, eriti sõja esimestel kuudel, ka kodus pikki jutuajamisi pidanud. Tema on samuti väga kaua teises inforuumis olnud ning Venemaal elab sugulasi ja sõpru. Minul oli oma arvamus ja temal oma arvamus, mis olid kardinaalselt vastupidised.Lahutust ei tulnud?Ei, rääkisime ikka rahulikult ja sõbralikult.Ka Ida-Virumaal on üksjagu palju perekondi, kes on erimeelsuste tõttu suhtumises sellesse sõtta tõsiselt tülli läinud ega suhtlegi enam omavahel, kuna see on niivõrd põhimõtteline konflikt.Ma ei imesta, sest Venemaa oskab inimeste ajusid pesta nii, et jäädaksegi seda uskuma.Te käite sageli Jaapanis ja jälgite sealset meediat. Kui palju seal see sõda, mis käib küll väga kaugel, kuid mida peab nende naaberriik, tähelepanu pälvib?See läheb seal väga korda. Samas on mulle ka helistatud ja küsitud, kuivõrd ohutu on tulla Eestisse. Lisaks on neil Kuriili saarte teema kogu aeg laual olnud. Sealses meedias on Ukraina sõda iga päev tulipunktis.Valimiskampaania on ka omamoodi võitluskunst. Kas teil on oma sportlasekogemusest abi selles, kuidas konkurentidest jagu saada?Mulle meeldib konkurente tundma õppida. Mina olen poliitikas veel üsna roheline, mulle on need alles teised riigikogu valimised. Seepärast ongi huvitav jälgida, kuidas on teised oma kampaaniad üles ehitanud. Olen uurinud, kuidas siin see asi varem on käinud.Mulle on nüüd raske esinumbri koorem pandud. Mul on tublid kolleegid, aga püüan võimalikult palju ise ringi käia ning rääkida kohalike inimestega, küsida nõu, et aru saada, mis on siinsed probleemid ja millised võiksid olla lahendused.Keskerakonna eelmise esinumbrina on Yana Toom teinud Ida-Virumaal hiilgavaid valimistulemusi: kord üle 11 000, siis üle 6000 hääle. Millist nõu ta teile on andnud?Yana kingad on väga suured ees ja tema tulemusi korrata oleks liig mis liig. Ta on ikkagi elukutseline ajakirjanik ja poliitik ning tal on oma nipid, kuidas valimistel edu saavutada. Nõu on ta andnud küll, aga ega seda praegu välja rääkida saa. Kuid kõige tähtsam on olla näoga inimeste poole.Milline poliitik vastupidist ütleks?Ma mõtlen seda, et poliitik ei tohi pärast valimisi valijale ära kaduda. Osa tuleb nüüd jälle välja, et tere, kuidas sul läheb. Me ei tohi unustada neid inimesi neljaks aastaks: austagem ja hoidkem neid ka sel ajal, kui valimisi ei ole.7 ühesugust küsimust igale esinumbrileMitu häält Kaido Höövelson nendel valimistel saab?1979 häält.Kui palju võiks Keskerakond Ida-Virumaal hääli saada?16 200.Kui suur võiks olla nelja aasta pärast Ida-Virumaa keskmine brutopalk?1760 eurot.Kui palju elanikke on maakonnas nelja aasta pärast (praegu 132 000)?Ma arvan, et see arv väga palju enam ei vähene: 130 000.Kes on teie meelest Ida-Virumaa kõige mõjukam poliitik?Katri Raik.Mis on olnud viimase nelja aasta olulisimad Ida-Virumaad mõjutanud sündmused?Monumentide liigutamine. See on kõige rohkem kõlapinda saanud. Aga ka korruptsiooniskandaalid. Kohaliku omavalitsuse tasandil pidev üksteisele ärategemine.Positiivsemalt poolelt on valminud uued koolimajad, Jõhvis staadion. Tahaks öelda, et ka jalgpallihall, aga kahjuks langes selle ehitamine ära.Mis on teie lemmikpaik Ida-Virumaal?Mulle meeldib Iisaku, kuna selle lähedal on mul oma suvemaja.Keskerakonna kandidaadid Ida-Virumaa ringkonnasKaido Höövelson Yana Toom Dmitri Dmitrijev Aleksei Jevgrafov Olga Kurdovskaja Aleksei Naumkin Vladimir Võssotski Valeri Korb2019. aasta riigikogu valimistel sai Keskerakond 13 700 häält ehk 50,7% häältest. Suuremad häältekogujad olid Yana Toom (6195 häält), Mihhail Stalnuhhin (2653), Martin Repinski (976), Dmitri DmitrijevKaido Höövelson tõdeb, et on poliitikas alles suhteliselt värske tegija ja püüab praegu hoolega õppida, kuidas valimistel edu saavutada. MATTI KÄMÄRÄERIK GAMZEJEV, ERIK KALDA


Bulgaaria lükkas euroala ambitsiooni aasta võrra edasiSOFIA, 17. veebruar, AFP-BNS – Bulgaaria, kus seisavad ees viiendad valimised kahe aasta jooksul, lükkas oma eesmärgi euroalaga liitumise kohta aastal 2024 edasi 2025. aastasse, ütles reedel rahandusminister.
Rahandusminister Rositza Velkova sõnul ei suutnud parlament vastu võtta vajalikke reforme rahapesu ja muudes küsimustes.
"Kuupäev 1. jaanuar 2024 ei kehti enam... Uus sihtkuupäev on 1. jaanuar 2025," ütles ta pressikonverentsil.
"Meie Euroopa partnerid usuvad, et Bulgaaria on õigusaktide vastuvõtmisega hiljaks jäänud," lisas ta.
Bulgaaria on järginud ranget säästurežiimi alates 1997. aastast. Rahvusvaluuta leev on praegu fikseeritud kursiga seotud euroga.
Euroopa Liidu üks vaesemaid liikmesriike korraldab 2. aprillil üldvalimised. Viimane parlament saadeti veebruari alguses laiali, olles jõudnud tegutseda vaid neli kuud.
Järjestikused valimised on toonud kaasa killustatud parlamendid, kus ükski partei ei suuda kokku panna toimivat valitsust.
2020. aastal vallandunud massilised korruptsioonivastased protestud tõukasid võimult Bulgaariat pea kümme aastat valitsenud peaminister Bojko Borisovi valitsuse.
AFP – Baltic News Service


Eri leeride valitud linnajuhid püüavad Kohtla-Järve kriisidest välja tüüridaKohtla-Järve juhtimises on tekkinud ebatavaline olukord, kus kaks linnajuhti − linnapea Virve Linder ja neljapäeval volikogu esimeheks valitud Eduard Odinets − on ametisse saanud volikogu eri leeride poolt.Virve Linder on valimisliidu Restart esitatud linnapea, keda toetasid ka Reformierakonna ja valimisliidu Progress saadikud ning osa Keskerakonna nimekirjast valitud, kuid teise leeri üle läinud saadikuid. Kokku 15. Linnavalitsuse kinnitamise ajaks veebruari alguses oli sellesse liitu jäänud vaid 9 saadikut.
Edasi-tagasi hüppajad
Osa Keskerakonna "rändursaadikutest" vahetas taas poolt, nagu ka üks Progressi liige. Needsamad saadikud tulid aga neljapäeval Odinetsi selja taha ning aitasid koos sotside ja "päriskeskerakondlastega" tal pärast veerand sajandit opositsioonis olemist volikogu esimehe ametikoha sisse võtta. Ta sai samuti 15 häält.
Nii Linderit novembri lõpus kui nüüd Odinetsi toetasid ka kuriteokahtlustuse saanud saadikud. Linderi toetushäältest moodustasid need ligemale poole, Odinetsil kolmandiku.
Ühtki teist kandidaati peale Odinetsi volikogu esimehe kohale ei olnud. Veebruari alguses umbusaldasid 13 saadikut volikogu esimeest Hendrik Agurit, kes oli jõudnud selles ametis olla vaid veidi üle kahe kuu. Oktoobri lõpus tagandas volikogu esimehe kohalt Tiit Lillemetsa, kuna too sattus kahtlusaluste ringi Kohtla-Järve korruptsiooniskandaalis.
Odinets, kes on ka riigikogu liige ja Sotsiaaldemokraatliku Erakonna peasekretär, ütles enne hääletust, et saab Kohtla-Järve volikogu juhtimisega hakkama, sest on olnud selle liige 1996. aastast, tunneb väga hästi kohaliku omavalitsuse korralduse seadust ja teisi õigusakte ning on juhtinud paljusid meeskondi ja organisatsioone.
Volikogu kantseleis pole ühtegi töötajat
Nüüd asub ta volikogu juhtima olukorras, kus volikogu kantseleis pole ühtegi töötajat. Samasuguses olukorras oli mõned kuud tagasi ka Hendrik Agur. Tema töölevõetud õigusnõunik lahkus hiljuti omal soovil.
"Kogu volikogu kantselei asub praegu minu sülearvutis," ütles Odinets, kes samal ajal riigikogu liige olles volikogu juhtimise eest tasu ei saa. Odinets lisas, et õiguslike küsimustega saab ta ise hakkama, kuid kindlasti tuleb kantseleil lähiajal palgata üks inimene, kes tegeleks tehnilise tööga.
Odinets ütles, et peab võimupöörete keerisesse sattunud Kohtla-Järve linna juhtimisel oluliseks saadikute omavahelist rääkimist. "Volikogu ei toimi, kui nii headest kui ka halbadest asjadest räägitakse selja taga," märkis ta, lisades, et otsustamisel on määravad küll volikogus enamuse moodustavad saadikud, kuid arvestada tuleb kõigi volikogu liikmetega.
Nii Odinets kui ka volikogu keskerakondlaste fraktsiooni juht Sergei Lopin ütlesid, et valminud on Keskerakonna ja sotside koostöölepe, kus on kirjas konkreetsed tegevused linna juhtimisel. Lopini sõnul on kavas sellele alla kirjutada järgmisel kolmapäeval.
Linnavalitsust tagandamine esialgu ei ohusta
Nad mõlemad kinnitasid, et Virve Linderi linnavalitsust nad praegu tagandama ei hakka. "Püüan linnavalitsusega kindlasti koostööd teha, et saaksime linnaeelarve tasakaalu ja selle ka vastu võetud," ütles Odinets, märkides, et selle keeruka kulude kärpimise käigus selgub ka hästi, kuidas see koostöö sujub.
Samas möönis ta, et sellises olukorras linna juhtimine on keerukas. Kui linnavalitsusel on volikogus vähemuse toetus, siis tuleb neil peaaegu kõigi olulisemate otsuste tegemiseks küsida volikogu nõusolekut.
Virve Linder ütles, et temagi on avatud koostööle. "Olulisi erimeelsusi ei ole ühegi poliitilise jõu vahel volikogus ja kui otsuseid tehakse linna huvides, siis ei näe ma probleemi, miks ei peaks meie koostöö sujuma. Mina usun, et kõige olulisem on viimaks ometi tagada töörahu ja stabiilsus linnas, et töö linnavalitsuses sujuks ning inimesed ei kannataks," märkis ta.


Tõukerattamüüjalt varastati rahaPolitseisse pöördus Narvas elav eakas naine, kes sattus tõukeratast müües kelmide küüsi. Naine edastas potentsiaalsele ostjale oma isikuandmed ja pangakaardi rekvisiidid ning kaotas seeläbi oma pangakontolt 450 eurot. Kelmusjuhtumi üksikasju selgitab politsei kriminaalmenetluses.Kaubanduskeskuses löödi naist
14. veebruaril sai politsei teate, et Narvas Tallinna maanteel asuvas kaubanduskeskuses löödi konflikti käigus 61aastast naist.
Autolt varastati parklas tuled
13. veebruaril varastati Narvas Tallinna maanteel asuvast parklast sõiduautolt lisatuled. Vargusega tekitatud kahju on 800 eurot.

Nooruk lasi mehele gaasi näkku
16. veebruaril teatati politseile, et Narvas Võidu prospektil asuva kortermaja trepikojas lasi 19aastane noormees sõnavahetuse käigus 49aastasele mehele gaasi näkku.


Keskerakond peab oluliseks, et kogu Eesti areneks ühtlaseltKeskerakonna uus esinumber Ida-Virumaal on Kaido Höövelson, kes on tuntud maailma tippu kuulunud sumomaadlejana. Ta loodab, et siinsed valijad hindavad teda selle eest, et ta vähemalt püüab Tallinna poole kaldu veerevat maksuraha ühtlasemalt ülejäänud Eesti suunas tõugata.Mida Ida-Virumaa inimene vastu saab, kui annab oma hääle Kaido Höövelsonile?
Ma arvan, et kõiki Ida-Virumaa inimesi on seni puudutanud regionaalpoliitika puudumine. Keskerakond on minu meelest ainuke erakond, kes pakub mingisugustki regionaalpoliitika plaani.
Seni on Eesti poliitika olnud väga Harjumaa-keskne. 30 aastat pole suudetud erinevatest saaste- ja kaevandamistasudest siia väga palju tagasi tilgutada. Harjumaa on saanud neist rohkem kasu kui Ida-Virumaa.
Teie siis muudaksite seda Ida-Virumaa kasuks?
Jah, meile on ikka tähtsad inimesed üle kogu Eesti.
Sellist juttu leiab iga erakonna programmist. Küsimus on tegudes. Neli aastat tagasi oli Keskerakonna programmis mitu konkreetset Ida-Virumaaga seotud suurt lubadust. Kas teate neid?
Täpselt mitte. Ma kandideerisin tookord Harju- ja Raplamaal. Aga eks need olid samad asjad, mis ka teistel. Muu hulgas saastetasude Ida-Virumaale tagasitoomine.
Väga õige. Üks punkt on olemas.
Kindlasti oli infrastruktuur, et teeme teil kõik teed korda.
Samuti õige: oli lubatud välja ehitada neljarealine maantee Narvani. See on seekordseski programmis, nagu ka lubadus toetada Sillamäe terminali. Miks te pole neid asju ära teinud, olgugi et Keskerakond oli üle kolme aasta valitsuses? Näiteks neljarealist maanteed pole ehitatud ühtki kilomeetrit ja järgneva nelja aasta teehoiukavas pole selleks ette nähtud ühtki eurot.
Olen täiesti nõus, et neid asju pole suudetud täita. Mõtted on loomulikult kõigil head. Enne valimisi suudavad kõik lubada.
Aga kui vaadata nende nelja aasta sisse jäänud koroonakriisi ja energiakriisi, siis Keskerakonna eestvedamisel tuli riik siiski inimestele appi.
Mind paneb praegu tugevasti muretsema ettevõtete keeruline olukord. Ei tohi lasta energiamahukatel ettevõtetel pankrotti minna. Minu meelest on mõistlik toetada ettevõtteid, et nad saaksid inimesi tööl hoida, kui et hakata suurendama sotsiaalkulutusi, et aina kasvavat töötute hulka toetada.
Ettevõtlust lubavad samuti mitmed erakonnad toetada. Milles konkreetsemalt see toetus peaks seisnema?
Ma ei ütle seda praegu Keskerakonna nimel, aga minu enda arvates peaksid olema piirkondlikud maksuerisused. Mina tahan, et ettevõtlust oleks rohkem, siis jääb ka rohkem raha Eestisse. Ma ise tegelen nii impordi kui ka ekspordiga ja tean, et mida rohkem me suudame Eestis toodetud kaupu Jaapanisse müüa, seda rohkem raha jääb ka Eestisse.
Me peame toetama Eesti ettevõtteid, et nad ellu jääksid. Kui siin kulud järsult tõusevad, siis ega välismaal hakata selle pärast paremat hinda maksma. Nii ongi paljud ettevõtted tupikus ja peavad hakkama töötajaid koondama ning riik jääb maksutulust ilma.
Riik võiks ka rohkem toetada töökohtade loomist sõltuvalt nende töökohtade asukohast.
Teeks need kaks asja ära. Olen lugenud ka teiste erakondade programme, ega kellelgi ole mingeid imeideid selle jaoks.
Ida-Viru puhul tulen tagasi keskkonnatasude juurde. Praegu jõuab neist siia tagasi alla 10 protsendi. Kui seda summat kas või kahekordistada, tähendaks see piirkonnale kümneid miljoneid eurosid lisatulu. Praegu võetakse siit kamaluga, aga tagasi tilgutatakse.
Enne valimisi räägivad Ida-Virumaal sedasama peaaegu kõigi erakondade kandidaadid. Kui aga valitsemiseks läheb, siis öeldakse, et pole poliitilist konsensust. Kus see pidur on?
Ma ei saa ka sellest aru.

7 ühesugust küsimust igale esinumbrile
Mitu häält Kaido Höövelson nendel valimistel saab?
1979 häält.
Kui palju võiks Keskerakond Ida-Virumaal hääli saada?
16 200.
Kui suur võiks olla nelja aasta pärast Ida-Virumaa keskmine brutopalk?
1760 eurot.
Kui palju elanikke on maakonnas nelja aasta pärast (praegu 132 000)?
Ma arvan, et see arv väga palju enam ei vähene: 130 000.
Kes on teie meelest Ida-Virumaa kõige mõjukam poliitik?
Katri Raik.
Mis on olnud viimase nelja aasta olulisimad Ida-Virumaad mõjutanud sündmused?
Monumentide liigutamine. See on kõige rohkem kõlapinda saanud. Aga ka korruptsiooniskandaalid. Kohaliku omavalitsuse tasandil pidev üksteisele ärategemine.
Positiivsemalt poolelt on valminud uued koolimajad, Jõhvis staadion. Tahaks öelda, et ka jalgpallihall, aga kahjuks langes selle ehitamine ära.
Mis on teie lemmikpaik Ida-Virumaal?
Mulle meeldib Iisaku, kuna selle lähedal on mul oma suvemaja.

Valimiste eel on kõik erakonnad lahked lubama pensionide, toetuste ja riigilt palka saavate inimeste töötasude kasvu. Kõigile lubatakse ikka palgatõusu üle Eesti keskmise. Kes teie ettekujutuses siis peaks alla keskmise saama?
Oh, jah...
Ma ütlen näiteks treenerite kohta, et palju peaks sõltuma ka spordiklubidest endist. Riik võib treeneri palka tõsta küll, aga kui klubil endal ei ole nii palju raha, et klubipoolne osa kinni maksta, siis ei saa ta ka riigilt toetust.
Keskerakonna programmis on kirjas, et lubate treeneritele õpetaja alampalgaga võrdväärset palka.
Olen nõus, et praegu ongi paljud treenerid alamakstud. Ja ma nimetan enamikku neist entusiastideks, kes muu põhitöö kõrvalt teevad ka treeneritööd armastusest selle ala vastu.
Kust tuleb siiski kõikide nende heldete lubaduste rahaline kate?
Ma olen kuulanud selles küsimuses paljusid ja pikalt selle üle mõelnud. Ühe variandina on räägitud maksureformist. Plaan on maksustada senisest suurema määraga neid, kes teenivad üle kahe keskmise Eesti palga − suure osa neist moodustavad infotehnoloogiaspetsialistid.
Samas tahab Keskerakond oma programmis meelitada siia rohkem investeeringuid, mis tooksid ka kõrgepalgalisi töökohti. Kuidas maksutõus sellele kaasa aitab? See võib töökohti ja makse hoopis välja viia, kui riik maksude korjamisega liiga ahneks läheb, arvestades, et tööjõumaksud on meil niigi kõrged.
Ahneks ei tohi kindlasti minna. Tuleb leida selles harmoonia.
Kust tuleb siis see lisaraha, mida on vaja Keskerakonna programmis olevate kõigi toredate lubaduste elluviimiseks?
Kriisiaeg on kriisiaeg. Enamik erakondi on seda meelt, et tuleb raha juurde laenata. Samas see hea laenamise aeg hakkab otsa saama, sest intressid on tõusnud kõrgeks. Olen nõus, et kui laenata, siis eelkõige investeeringuteks, näiteks põhimaanteede väljaehitamiseks, mis elavdaks ka majandust ja annaks inimestele tööd.
Kui oleksime kolm-neli aastat tagasi laiemalt ehitama asunud, oleksime tunduvalt odavamalt saanud. Kõrged hinnad tulid selleks, et jääda. Ma ei usu, et asjad hakkavad siin odavnema.

Keskerakonna kandidaadid Ida-Virumaa ringkonnas
Kaido Höövelson
Yana Toom
Dmitri Dmitrijev
Aleksei Jevgrafov
Olga Kurdovskaja
Aleksei Naumkin
Vladimir Võssotski
Valeri Korb
2019. aasta riigikogu valimistel sai Keskerakond 13 700 häält ehk 50,7% häältest. Suuremad häältekogujad olid Yana Toom (6195 häält), Mihhail Stalnuhhin (2653), Martin Repinski (976), Dmitri Dmitrijev (943).

Keskerakond lubab langetada toiduainete käibemaksu 20 protsendilt viiele. Kas see teeb ka toidukaubad poes samavõrra odavamaks või osutub see lisatuluks toidu tootjatele ja poepidajatele ning kokkuvõttes kaotab riik vaid maksutulu?
Loomulikult risk on. Ei saa kindel olla, et kõik toiduained odavnevad kohe 15 protsenti. Aga kui ei proovi, siis ei saagi teada. Läti kolleegid küll ütlevad, et neil andis see positiivse tulemuse kodumaiste kaupade puhul. Ma usun, et efekt peab tulema eelkõige odavamate igapäevaste toiduainete puhul. Meil on toiduainete käibemaks Euroopa suuremaid. Jaapanis on ka väiksem. Miks me karistame oma tarbijaid?
Kas Keskerakond on eestikeelsele haridusele ülemineku vastu?
Ei ole vastu. Meil on kindlasti üks leer, kes on vastu. Probleem on selles, kuidas see üleminek peaks toimuma.
Kuidas see peaks toimuma?
Me praegu riigina hirmutame õpetajaid, et kui kindlaks tähtajaks eesti keel selge ei ole, siis on kõik. Pigem peaksime motiveerima.
30 aastat on püütud motiveerida, aga loodetud tulemust ei ole tulnud.
Ma küsiks, kus on need eesti keeles õpetavad õpetajad.
Kelle käest seda tuleks küsida? Haridusminister on palju aastaid olnud ka keskerakondlane, miks ta siis ei ole ülikoolides selle ala riiklikku tellimust suurendanud?
Seda peaks tema käest küsima.
Me peaks mõtlema ka sellele, et kui koolidesse õnnestubki ühel päeval leida vajalikud õpetajad, siis millises keelekeskkonnas veedavad vene noored ülejäänud aja päevast. Me peame looma eestikeelse keskkonna ka väljaspool kooli.
Kes peaks seda tegema ja kuidas? Kas Keskerakond kavatseb praegusele üleminekuplaanile pidurit tõmmata argumendiga, et keskkond pole valmis ja lükkame aga edasi?
Me ei ole vastu. Aga selle üleminekuga peab ühiskond kaasa tulema. Ma usun, et ka vene inimesed, kellega oleme siin sõbralikult koos elanud, ei ole sellele vastu. Aga kui riik pole suutnud seda protsessi piisavalt hästi ette valmistada, siis ei tule lihtsalt head soovitud tulemust. Jah, olen nõus, et ühelt poolt on vaja otsustavust, aga samas ka paremat ettevalmistust. Siis läheb see palju valutumalt.
Uuringud on näidanud, et ligikaudu kolmandik Eestis elavaid vene inimesi on Putini-meelsed, kes jälgivad endiselt Vene propagandat ja kelle lojaalsus Eesti riigile on küsitav. Kui palju olete Ida-Virumaal arvukatel kampaaniaüritustel nendega kokku puutunud ja milliseid võimalusi näete nende hoiaku muutmiseks?
Minul pole otseselt kokkupuuteid selliste inimestega olnud. Aga olen kuulnud, et mitmel teisel erakonnakaaslasel on olnud.
Aga loomulikult on Eestis palju inimesi, kes on kasvanud teises inforuumis, ja sealt neid üle tuua on väga keeruline. Sellega oleks pidanud tegelema juba ammu, et selgitada neile inimestele, mis nii siin Eestis kui kogu maailmas tegelikult toimub.
Keskerakond jagab teiste erakondade seisukohta, et praegu tuleb Eesti kaitsekulutusi suurendada. Kuivõrd keeruline on teil olnud Ida-Virumaa inimestele selgitada, et praegu, kui suur sõjakas naaber on tunginud kallale Ukrainale, tuleb seda teha?
Ma alustaksin sellest, et kuna mu abikaasa on venelanna [Jelena on pärit Vladivostokist], siis oleme sel teemal, eriti sõja esimestel kuudel, ka kodus pikki jutuajamisi pidanud. Tema on samuti väga kaua teises inforuumis olnud ning Venemaal elab sugulasi ja sõpru. Minul oli oma arvamus ja temal oma arvamus, mis olid kardinaalselt vastupidised.
Lahutust ei tulnud?
Ei, rääkisime ikka rahulikult ja sõbralikult.
Ka Ida-Virumaal on üksjagu palju perekondi, kes on erimeelsuste tõttu suhtumises sellesse sõtta tõsiselt tülli läinud ega suhtlegi enam omavahel, kuna see on niivõrd põhimõtteline konflikt.
Ma ei imesta, sest Venemaa oskab inimeste ajusid pesta nii, et jäädaksegi seda uskuma.
Te käite sageli Jaapanis ja jälgite sealset meediat. Kui palju seal see sõda, mis käib küll väga kaugel, kuid mida peab nende naaberriik, tähelepanu pälvib?
See läheb seal väga korda. Samas on mulle ka helistatud ja küsitud, kuivõrd ohutu on tulla Eestisse. Lisaks on neil Kuriili saarte teema kogu aeg laual olnud. Sealses meedias on Ukraina sõda iga päev tulipunktis.
Valimiskampaania on ka omamoodi võitluskunst. Kas teil on oma sportlasekogemusest abi selles, kuidas konkurentidest jagu saada?
Mulle meeldib konkurente tundma õppida. Mina olen poliitikas veel üsna roheline, mulle on need alles teised riigikogu valimised. Seepärast ongi huvitav jälgida, kuidas on teised oma kampaaniad üles ehitanud. Olen uurinud, kuidas siin see asi varem on käinud.
Mulle on nüüd raske esinumbri koorem pandud. Mul on tublid kolleegid, aga püüan võimalikult palju ise ringi käia ning rääkida kohalike inimestega, küsida nõu, et aru saada, mis on siinsed probleemid ja millised võiksid olla lahendused.
Keskerakonna eelmise esinumbrina on Yana Toom teinud Ida-Virumaal hiilgavaid valimistulemusi: kord üle 11 000, siis üle 6000 hääle. Millist nõu ta teile on andnud?
Yana kingad on väga suured ees ja tema tulemusi korrata oleks liig mis liig. Ta on ikkagi elukutseline ajakirjanik ja poliitik ning tal on oma nipid, kuidas valimistel edu saavutada. Nõu on ta andnud küll, aga ega seda praegu välja rääkida saa. Kuid kõige tähtsam on olla näoga inimeste poole.
Milline poliitik vastupidist ütleks?
Ma mõtlen seda, et poliitik ei tohi pärast valimisi valijale ära kaduda. Osa tuleb nüüd jälle välja, et tere, kuidas sul läheb. Me ei tohi unustada neid inimesi neljaks aastaks: austagem ja hoidkem neid ka sel ajal, kui valimisi ei ole.


Mees jäi nii kaamerata kui rahataPolitseisse pöördus Valgas elav mees, kes soovis interneti müügikeskkonna vahendusel osta GoPro kaamerat. Ta tasus müüjale selle eest 220 eurot, kuid ostetud kaupa mees seni kätte saanud ei ole. Arvatava kelmusjuhtumi üksikasju selgitab politsei välja kriminaalmenetluses. LEPM


Sagadi parun kohtub uues juhtumis aednike, spioonide ja uhke traavligaAin Küti Sagadi paruni mõrvalugude neljas romaan «Kolme kaardi mõistatus» on muhe avang sel aastal ilmuvale kodumaisele krimikirjandusele.Ajaloolistest sündmustest inspireeritud seiklus viib lugejad 1830. aasta hiliskevadesse, kui Palmse mõisas käivad suured ettevalmistused noorema peretütre kihluspäevaks ja kuhu on kokku kutsutud kõik tähtsamad ümberkaudsed mõisnikud.Kihluse ümber on palju sahinaid, sest piigal on kosilasi kaks ja Palmse mõisahärra otsused tütrele abikaasat valides tekitavad mitmeidki küsimusi. Keset pidumeeleolu leiab mõisas aset mõrv, ohvriks ärapõlatud kosilane, pükste sisetaskus kolm peopesasuurust nelinurkset kaardikest, millel mitmes tulbas arvud ja tähemärgid.Kogu loo muudab kummaliseks see, et esimese hooga peetakse mõrvariks Sagadi mõisavalitsejat, kuna tapetu südamest turritab välja Sagadi relvakogust pärit pistoda ja mehi olla varem nähtud omavahel tülitsemas.Palmses viibivas piduliste seltskonnas on ka Sagadi mõisahärra Paul von Fock ja tema sõbranna, Annikvere mõisapreili Juliana von Nottbeck, kes on varemgi koos põnevaid juhtumeid lahendanud. Seekord tuleb välja selgitada tõeline mõrvar ja ennekõike vajab tõestamist mõisavalitseja süütus.Kuid lisaks kuhjuvatele mõrvajuhtumitele juhtub ümbruskonnas muudki mõtlemapanevat. Sagadisse satuvad merehädalistena kaks peent aiakujundajat, kellest üks meelemärkusele tulemata sureb ja teine ei tee floksidel ja pojengidel vahet. Lisaks sahkerdab keegi ümbruskonnas võltsitud tellistega; müüki pannakse hinnaline Orlovi traavel, et väljapressijale tasuda; piirkonnas liiguvad ringi Vene ja Saksa salapolitsei esindajad; ümbruskonna mõisnike seas on nuhk ning peagi on sealkandis läbisõidule oodata Venemaa keisrit Nikolai I.Kokkuvõttes on segadust ja möllu nii palju, et kahtlusaluste hulka võib kuuluda pea pool Rakvere kreisi (lk 199). Kuid kes on hunt lambanahas ja kes mängib topeltmängu, tuleb välja juba krimiromaani lugedes.Kogu lugu ühe soojagaAin Küti muhekrimkad on veidikene nagu kaks ühes, põnevalt üles ehitatud klassikalised krimilood, millesse on näiliselt mängleva kergusega sisse põimitud ajalugu, Lääne-Virumaa mõisate eluolu kuni toonaste ühiskondlike sündmusteni. Autori eessõna annab aimu, mis toimus eelmistes romaanides ja millisest ajaloosündmusest on «Kolme kaardi mõistatus» inspireeritud.Küti romaane lugedes mõjub mõneti pisut ehmatavalt paarsada aastat tagasi elanud tegelaste liiga tänapäevane kõnepruuk («Rõhu motiivile!» (lk 46), «See on täielik absurd, mis toimub!» (lk 66)), kuid tuleb tõdeda, et see muudab romaani loetavamaks ka krimikirjanduse sõprade nooremale põlvkonnale. Samas on karta, et vähemalt esialgu võivad nad hätta jääda mõistetega nagu tilisang (lk 74), huulepumat (lk 102) vöörmünder (lk 142) või kantsüld (lk 148), kuid tähelepanelikult lugedes selgub nendegi sõnade tähendus.Mõningaid tähelepanekuid krimkalugeja seisukohast. On vana tõde, et alati on krimilugu märgatavamalt lihtsam lugeda, kui see on jagatud peatükkidesse, nii tekiks sündmustesse teatav selgepiirilisus ja võimalus lugemine korraks pausile panna.«Kolme kaardi mõistatuses» oli õige keeruline leida kohta, kus selline katkestus teha. Krimkad muudavad alati võluvaks nende tegevustiku sündmuspaikade kaardid, seda ka kõnealuses romaanis, kuid illustratsiooni põhjaks olevat sajanditehõngulist maakaarti on suureks kurvastuseks ka kõva pingutuse juures väga kehv lugeda.Lisaks oleks lugeja väga rõõmus, kui tegelased ja nende mõisad oleks kusagil romaani alguses või lõpus loendina välja toodud, sest tuvastada, kes on kes, läheb vahepeal vägagi keeruliseks; eriti kui mõisnikku kutsutakse vahepeal perenime ja siis mõisa nime järgi, ning eriti segaseks läheb asi, kui sama perenimega mõisnikke on rohkem kui üks.Lõpp pole lõplikSarjast «pikemat mõtlemisainet» leidsin ka väikese seiga. Nimelt on loo lõpplahenduse üks osa plahvatav pomm. Pommi pahalaselt kätte saanud tegelane vaatab kotti ja karjatab täiest kõrist: «Kümme sekundit!» (lk 270). Jäin mõtisklema, kuidas see küll võimalik oli, sest taimer tänapäevases mõistes leiutati ikka hulk aega hiljem.Krimkasid lugedes tekivad ikka rõõmsad äratundmised või paralleelid ajastute, autorite või juhtumite vahel, on need siis teadlikult või alateadlikult loosse sisse kirjutatud. Veidral kombel meenus «Kolme kaardi mõistatust» lugedes ülimalt peen mäng Sherlock Holmesi ja professor James Moriarty vahel, kellest viimane ilmub esile mitmes Arthur Conan Doyle'i krimijutus, kuni viimaks oma otsa leiab. Nii ongi alust arvata, et Sagadi paruni neljanda mõrvaloo peamine kurjam ilmub lagedale juba ka (mõnes) järgmises juhtumis.Ajaloolase haridusega Ain Kütt (s 1975) on 2006. aastast RMK Sagadi mõisa muuseumijuht ning lisaks neljale Sagadi paruni mõrvaloole («Risti soldati mõistatus» (2019), «Kuldse medaljoni mõistatus» (2020), «Musta paguni mõistatus» (2021) ja «Kolme kaardi mõistatus» (2023)) kirjutanud ka arvukalt artikleid metsanduse ajaloost ning koostanud teabe- ja näitusetekste Sagadi mõisa kohta.RAAMATAin Kütt «Kolme kaardi mõistatus. Sagadi paruni mõrvalood»Hea Lugu, 2023 288 lk"Ain Küti «Kolme kaardi mõistatus» on klassikaline krimilugu, millesse on näiliselt mängleva kergusega sisse põimitud ajalugu."Ain Kütt ja tema krimilugude kangelane mõisahärra Paul Aleksander Eduard von Fock.HELEN PÄRK, krimikriitik


Aasta võõral maal: me ikka üritame saada selgeks eesti keele ja unustada vene keele!Peagi möödub 365 päeva ehk terve aasta hetkest, mis muutis igaveseks kõigi ukrainlaste, nende seas ka nelja nüüd Eestis elava ukraina naise elu.
Kas keegi võib mõelda, et kell kuus hommikul lastakse ühe rahuliku riigi pihta rakette? «Kuidas see saab nii olla? Aasta on möödas ja keegi ei saa peatada sõda, mis algas ühe inimese hulludest ideedest,» räägib 19-aastane Anastasia, kes on varsti juba aasta töötanud Kostiveres FarmPetFoodis. Koos oma ema Inna (40) ja Vladaga (24) valmistavad nad seal koertele ja kassidele krõbinaid ja konserve, maiuseid ning lihapalle. Vahel pakivad ka tooteid ja kleebivad silte.
Poltava oblastist pärit Vlada jõudis Tallinna Niine põgenikekeskusesse 13. märtsil pärast viiepäevast teekonda. Kuulis Kostivere loomatoiduvabrikust, võttis nendega ühendust, sai tööd ja esialgse elukoha.
Innal ja Anastasial, kes on samuti Poltava oblastist, läks paremini – Tallinna jõuti vaid kahe ööpäevaga 6. aprilliks. Infot selle kohta, kust küsida nõu, kust otsida korterit ja tööd, saadi nii põgenikekeskusest kui ka sotsiaalmeediagruppidest «Ukrainlased Tallinnas» ja «Ukrainlased Eestis».

  Tööd otsivad tuhanded Ukraina sõjapõgenikud
  Ukraina sõja algusest on end meie töötukassas arvele võtnud 18 300 põgenikku ja praegu on neid kirjas 6500. See ei tähenda, et 11 800 inimest on siin tööd leidnud – osa on liikunud Eestist ära, osa jäänud pensionile jne. «Laias laastus võib öelda, et töö on leidnud või ka ise endale töökoha loonud, näiteks ettevõtjaks hakanud, umbes 9000 põgenikku,» selgitab töötukassa kommunikatsioonijuht Lauri Kool. «Euroopa Liidu statistika järgi on Eestis tööga hõivatud umbes 48 protsenti Ukraina põgenikest.»
Kooli sõnul võib öelda, et tööle asumine on käinud pigem kiiresti, eriti suvel. «Sügisel ja selle aasta alguses on olnud probleeme töö leidmisega kõigil, ka sõjapõgenikel,» nendib ta – värbamised on praegu ootel, tööandjad vaatavad, mis majanduses ja riigis toimub. «Kui eelmisel aastal oli meil rekordkuul pakkuda 10 000 töökohta, siis praegu umbes 3500. Kui kevadel algavad hooajatöödele värbamised, siis on ilmselt oodata ka töötuse vähenemist, eriti põgenike seas, sest pakkumised sobivad ka neile, kes ei oska veel päris hästi eesti keelt.»
Töötukassa on küsinud tööle läinud põgenikelt, mis valdkonda nad suundusid. Vastamine on vabatahtlik, aga võib järeldada, et kiiresti teenistust pakkuvad valdkonnad on töötlev tööstus, haldus- ja abitegevus, hulgi- ja jaekaubandus, majutus ja toitlustus, ehitus, haridus ning tervishoid ja sotsiaalhoid.
Töötukassa andmetest selgub, et juba sõja alguskuudest siiani arvel olevaid kliente on tuhatkond. «Enamasti naised, kelle hulgast joonistuvad välja lastega emad, kes ei saa selle tõttu tööle minna, ja siis juba eakamad inimesed. Ukrainas minnakse nimelt varem pensionile kui Eestis ja nii tekibki olukord, et nad on meie riigis tööealised, aga tööd leida pole sugugi lihtne,» selgitab Kool.

Mõtetes kodumaal
Vlada leidis töö suhteliselt kiiresti. Innal läks sellega aega, ta oli kuu aega töötukassa nimekirjas. Anastasiat töötukassa nimekirja ei pandud, sest ta on tudeng. Inna räägib, et töö aitas leida kohtumine Vladaga, kes juba töötas FarmPetFoodis. «Küsisin, kas saaksin ka sinna, ja hiljem liitus meiega Anastasia,» meenutab Inna.
Eestisse jõudmine oli vaimselt ränk, kinnitavad kõik kolm. Kui ühtki tuttavat ees pole, on hirm suur. «Hea, et siin osatakse ka vene keelt. Sest me oskame nii seda kui ka ukraina keelt, inglise keelt oleks võinud muidugi juba ammu õppida,» lausub Inna. «Me ikka üritame saada selgeks eesti ja inglise keele ning unustada vene keele,» lisab Anastasia.
«Telegram, Viber, WhatsApp – pidevalt sirvime, kus ja mis. Kõik õhuhäired tulevad telefoni,» räägib Inna. Anastasia nendib, et raketid lendavad kodumaal iga päev ja temagi mõtted on pidevalt seal.
«Vanemad ja teised sugulased, sõbrad... Kui tuleb teade rünnakust, siis ainult loed ja otsid selle piirkonna kohta. Loodad, et ükski maja ei ole pihta saanud ja kedagi pole tapetud,» lausub Inna.
Kas lihtsam poleks telefon välja lülitada?

Vlada (vasakul) ja Anastasia (keskel) sõnul on keeruline tööd teha, kui tead, et Ukraina on jälle õhurünnaku all. Innal (paremal) aitab aga just töö mõtted mujale saada.
Tairo Lutter

«Kui sa kontrollid, siis on hingel kergem,» vastab Vlada. Inna sõnul ütleb ta mees ka, et lülita telefon välja. «Aga tema ei olnud sõja alguses Ukrainas – ta ei tea, mida tähendas 24. veebruar, kui hirmsad on raketirünnakud. Mina muretsen ja tahan teada. Lähed magama, aga siis tuleb telefoni sõnum, mis Ukraina piirkonnad on jälle pommitamise all. Ja enam magama ei jää. Oled üleval ja ootad uudiseid: kui palju suutis õhutõrje hävitada; loodad, et kõik on elus ja terved.»
Vlada jutu järgi on piirkondi, mille kohta nad juba teavad, et seal on vaid üks varjend. «Kõik tulevad sinna ühte keldrisse kokku. Kui ma veel Ukrainas olin, siis oli meil viie suure kortermaja peale üks väike varjend – kõik jooksime sinna. Ja koduloomi varjendisse ei lubatud. Mina peitsin oma kassipoja kotti ja jooksin koos temaga varju. Kuidas ma ta maha jätan?»
Inna viib jutu tagasi töö juurde – teda aitavat see küll väga. «Kui sa töötad, siis unustad Ukraina. Teed tööd ja ainult kohvipausil või lõunal vaatad telefoni.»
Vlada sõnul on temaga just vastupidi: «Mul on raske siis, kui saan enne tööd rünnakust teada, muudkui mõtlen sellele. Vanaemad ja vanaisad on Ukrainas, et kuidas nendega on… Nad on Dnipro (Dnepropetrovski) oblastis ja neil on tehas maa all. Mul on seal kandis väga palju sugulasi.»

  Pinged sõjapõgenike perekonnas
  Laupäeva varahommik, kell on viis. Kogu öö Tallinnas taksorooli keeranud Odessast pärit Vladimir saab videokõne ukrainlaselt, kes aitab USAs sõjapõgenikke.
«Ma olen praegu Eestis, aga kui saan sponsori või raha kokku, tuleksin Ameerikasse. Kas on mingi hea koht, kust ma alustada võiksin?» küsib Vladimir.
USAst vastatakse, et Floridas on juba suhteliselt palju ukrainlasi, kuid näiteks Chicagos saaks kohe abi ega peaks teiste ukrainlaste taga ootama. «Miks sa sealt Eestist üldse ära tahad tulla?» küsib USAs elav rahvuskaaslane.
«Siin on kõik normaalne, aga tahaks midagi teistsugust. Ja kui mitte praegu, siis millal veel,» vastab Vladimir, lisades, et sai Eestis kiiresti kõik staatused kätte ning leidis ka tööd. Ta rõhutab, et USAs ka lihtsalt niisama istuma ei jääks, vaid hakkaks kohe tööd otsima. Seejärel kuuleb roolikeeraja, et kui ta tahab tulla koos perega, peab arvestama, et Tallinnast Ameerikasse sõitmine on kallis.
«Mul on küll naine ja väike laps, aga ma ei võtaks neid kaasa. Naine on viimasel ajal mu täiesti tühjaks teinud. Ta ei mõista, et ma ei saa siin kunagi sama palju palka kui Ukrainas. Veel vähem, et mul oleks võimalik saada seda palka kohe praegu,» kurdab Vladimir. Ja jätkab, olles ennast juba üles kütnud: «Naine oskab mul vene keelt ka ja saaks tänu sellele alustuseks siingi tööd leida.»
Vladimir lisab, et ta ei saa «saate aru küll, mis põhjustel» tagasi Ukrainasse minna. Pärast pikka pausi vastab USA ukrainlane «nojah» ja lepitakse kokku, et kui Vladimiril raha koos, võetakse uuesti ühendust.
Kogemustega kriisinõustaja Olha Kohtenko hindab kirjelduse põhjal, et Vladimir ei tule konfliktidega toime. «Stress, sõda, töö, kohanemine – see kõik langes talle kaela, lisaks konfliktid naisega. Samal ajal on naisel ka kõik samad koormad õlul. Stressi tõttu käivad konfliktid ka nende suhtest läbi, sest pinget on liiga palju. Parem on lahendada omavahelisi arusaamatusi siis, kui need on veel väikesed: istuda maha ja rääkida teineteisele oma hirmudest.»
Kohtenko sõnul muudavad inimesed väga sageli oma hirmu ja valu negatiivseks ning kallavad seda negatiivsust teineteise peale. «Inimene ei saa aru, mis temaga toimub, kuid tegelikult ta enda sees paanitseb, kardab. Selle tulemuseks on siis väga emotsionaalne reageerimine, vastaspool ei pruugi aga asjast aru saada ning seetõttu pole neil omavahel dialoogi,» räägib nõustaja. «See mees põgeneb konfliktide eest USAsse, kuid see ei aita teda. Probleemide pagas on tal ka seal kaasas. Lisaks tekib uus stress, sest kui Eesti on talle juba tuttav, siis USAs algab kõik otsast peale.»
Kohtenko sõnul tuleb sellisel paaril koos probleemidele otsa vaadata ja neid lahendada. Kui nad soovivad perekonnana jätkata, tasub minna pereteraapiasse.

Kuna Anastasia õpib Ukraina ülikoolis, kuulab ta töö ajal kõrvaklappidest loenguid. «Tänu sellele on mul veidi kergem, et sel ajal mõtlen muule kui sõjale,» selgitab ta.
Kuidas läheb eesti keele õppimisega? «Mina ei õpi eesti keelt, sest selleks on vaja aega, aga samal ajal tuleb ju tööd teha. Aga kui ma ei tööta, siis pole mul ka üüri- ega leivaraha,» lausub Inna.
Vladal oli alles mõni päev tagasi A1-taseme keeleeksam, mille ta ka ära tegi. Pärast tööd, vahel ka töö ajal, õppis ta online’is kaks ja pool tundi eesti keelt igal esmaspäeval, teisipäeval ja kolmapäeval. «Need ukrainlannad, kes ei tööta, said ka kohal käia. Aga mina kuulasin tööl kõrvaklappidest. Kui olid väga keerulised teemad, siis küsisin varem töölt ära,» räägib Vlada.
Anastasia on kõik lihtsamad sõnad selgeks saanud: tere, ilusat päeva, nägemist, aitäh, palun jne. «Aga linnas on küll väga keeruline eesti keelest aru saada,» tõdeb ta.
Inna jutu järgi saab keele selgeks siis, kui on siht silme ees ning pidevalt ka selle nimel tegutsed, näiteks õpid kodus iseseisvalt lisaks. «Aga kui sa teed igapäevaseid asju, siis on väga raske aastaga keelt selgeks saada,» nendib ta. Vlada lisab, et õppis keelekursustel väga vähe, sest tegi samal ajal tööd ja lahendas kodus olmeküsimusi.
Katkenud side sugulastega
Mis mõtted valdavad Eestis varjupaiga leidnud ukrainlannasid 24. veebruari eel?
Anastasia ei suuda uskuda, et aeg on nii kiiresti läinud. «Pea aasta on möödas Putini hullusehoo algusest. Ja keegi ei saa teda peatada, aidata meie kodumaad. See inimene teeb, mida tahab.»
«Kui juba mu enda sugulased ei mõista, et venelased tulid meid tapma...» ohkab Vlada. «Vene sugulased helistavad minu emale ja ütlevad talle, et «kas sa oled õnnelik, meil pommitatakse Belgorodi». Mu ema küsis vastu, et kas nad on üldse täie mõistuse juures. Ja kõik – sellega meie pere ja Venemaa sugulaste suhtlus katkes!»
Marina Tkatšuk tuli Tallinna sõja alguses Harkivist koos üheksa-aastase pojaga. «Ma ei olnud kunagi elus välismaal käinud. Mul oli küll välispass, aga see oli aegunud, ja lapsele ma ei mõelnudki seda teha, sest me ei kavatsenud kuhugi sõita,» räägib Marina, kes oli sunnitud koos pojaga kodumaalt lahkuma, kaasas kaks kilekotitäit asju. Viis päeva tulid Tallinna, pesta ei saanud selle aja jooksul kordagi. Tallinnas läksid nad otsejoones Niine tänava põgenikekeskusesse ja sealt saadeti kuuks ajaks Olümpia hotelli.
«Teadsin, et kohe, kui ma Eestisse jõuan, pean leidma töö, muidu ei suuda mõtteid juhtunust eemal hoida. Tahtsin mingit sellist kohta, kus saab liikuda, nii et kui nägin, et Lidl otsib töötajaid, kandideerisin kohe,» räägib Marina, kes Ukrainas töötas politseis.

  Sõjapõgenik, kes töötab, on maksumaksja nagu iga teine eestlane

Sotsiaalkaitseminister Signe Riisalo.
Mihkel Maripuu
Eelmise aasta sügisel liikus Euroopa Liidu aruteludes tähelepanu sõjapõgenike esmase abistamise vajaduselt põgenike lõimimisele liikmesriikide ühiskondadesse. Üha olulisemaks said ajutise peavarju ning esmase abi kõrval töö leidmine, lasteaia- ja koolikohad, kohaliku keele õppimine ning oma elu ja ülalpidamise eest vastutuse võtmine.
Eesti otsused põgenike abistamisel on sõja algusest alates lähtunud nendest põhimõtetest. Otsustasime toetada sõjapõgenikke esmase abiga, kuid samal ajal suunasime ja juhendasime neid saama tuge oma elu korraldamisel ja vastutuse võtmisel Eesti inimestega samadel alustel.
Keskmiselt kaks kuud ajutist majutust (seaduse järgi kuni neli kuud), õigus toimetulekutoetusele ja toiduabile, õigus perehüvitistele ja pensionile ning puudega inimestele mõeldud abile aitas teha algust eluga keerulises paguluses. Väga olulised olid seejuures tööturutoetused ja teenused, et aidata inimesed võimalikult kiirelt tööle.
Kui sõja esimestel kuudel pakkusime ajutist peavarju korraga 5000–6000 põgenikule (nüüdseks on ajutisel majutusel elanud ligi 24 000 inimest), siis praegu on ajutisel majutusel ligi 1800 põgenikku ja iga kuu on rohkem neid, kes leiavad endale püsiva eluaseme, kui neid, kes lisanduvad ajutisele majutusele.
Püsiva elukoha leidmine tähendab vajadust üüri maksta ja see on võimalik vaid tööl käies. Uute elanike tööle kaasamises on Euroopas küll esirinnas Leedu, kuid teisel kohal on Eesti. Nii käib sõjapõgenikest vanuses 20–64 aastat praeguseks tööl 42,9 protsenti (Leedus 51 protsenti) ja töötuna on arvel 27,9 protsenti. Soomes on see arv hinnanguliselt 23–25 protsenti.
Kuigi puuduliku keeleoskusega on tööd saada keerulisem, tasub siiski meeles pidada, et 74 protsenti täisealistest Ukraina sõjapõgenikest on naised, kellest 52 protsenti on kõrgharidusega. Eesti püsielanikkonnas on 25–64-aastaste seas kõrgharituid 42 protsenti, Ukraina sõjapõgenike seas samas vanuserühmas aga 54 protsenti, näitavad esialgsed andmed RAKE ja PRAXISE 2022 analüüsist.
Sõltumata sõja lõppemise ajast on igal juhul ühiskonnale tervikuna, sh võrdse kohtlemise seisukohalt oluline, et põgenikud on meie keele- ja kultuuriruumi kaasatud, et nad käivad tööl ning vastutavad ise oma ülalpidamise eest. Sõjapõgenik, kes töötab, on maksumaksja nagu iga teine Eestis elav ja tööl käiv inimene, kelle tulumaksust osa laekub ka kohaliku omavalitsuse eelarvesse.

Keelekool ja olmemured
Töö leidmisele vaatamata oli olukord keeruline. Poeg osales dis-
tantsõppel Ukraina koolis ja Marina ei hakanud seetõttu omaette korterit otsima – kuidas jätta laps üksinda, eriti pärast päevi pommivarjendis? Kuu aega elati Olümpia hotelli 18. korrusel, siis koliti sõjapõgenikud laevale, kuhu Marina ja ta poeg jäid umbes pooleks aastaks. «Oleksin tahtnud kohe hakata korterit otsima, aga laeval olid teised lapsed, nii et poeg ei pidanud üksi olema,» meenutab Marina. Kuna sügisel pidi poiss minema Mustamäele kooli, otsis naine siiski sinna kanti korteri.
«Lidli kaudu saime kohe ka keeleõpet,» lausub Marina. «Õpetaja oli väga tore, ta sai meist aru – näiteks kui kellelegi meie rühmast tuli teade, et tema kodukohta pommitatakse, saime vaadata, mis toimub.»
Marina oskab ukraina keelt, kuigi kõnekeel oli Harkivis vene keel, koolis õppis ka saksa keelt, aga eesti keel olla väga raske. Lidli pakutud eesti keele kursused on nüüd läbitud, aga kevadeks võttis ta juba uue kursuse. «Mulle on keerulised kõik need «väljamaa» tähed: õ, ä, ö, ü,» tunnistab Marina. «Riigikeelt tuleb õppida, kuid selleks on aega vaja. Pean tööl käima, lapsega koolitöid tegema, kodu koristama, süüa valmistama...»
Mida arvab Marina sellest, et paljud Eestis elavad venekeelsed inimesed pole viitsinud kohalikku keelt õppida? «Ma ei saa aru sellest, et on palju neid, kes on Venemaalt siia tulnud, ei soovi isegi veidikene eesti keelt õppida ja hoiavad pöialt Venemaale,» lausub Marina. «Meie ei kolinud niisama siia. Aga kui nemad elavad teises riigis ega viitsi keelt õppida, samas ei plaani tagasi Venemaale minna – see on veider. Öeldakse, et korruptsiooni siin ei ole. Aga kuidas keegi sai näiteks koolidirektoriks, kui ei oska üldse eesti keelt?»


„Ma ei ole sellega seotud!“ Tuntud perearstid on nördinud, et nende nime ja pilti kasutatakse võltsreklaamides, mille abil müüakse libaravimeidÕhtuleht on mitu korda kirjutanud, kuidas meie tuntud kardioloogide nime ja näopilti kasutatakse petuskeemides, mille abil müüakse libaravimeid. Näiteks selliseid, mis teevad vererõhu korda juba ainsa kasutuskorraga! Nüüd on identiteedivarguse ohvriks langenud ka perearstid Madis Veskimägi (pildil) ja Karmen Joller.„MA EI OLE SELLEGA SEOTUD,“ kirjutab Tõstamaa perearst Madis Veskimägi ühismeedias suurte tähtedega, pöördudes hoiatusega sõprade ja patsientide poole. Veebis liiguvad reklaamid, kus Veskimäge tutvustatakse kui Eesti kardioloogi ja ülikooli professorit.Aga see pole veel kõik! Veskimägi olevat tuntud ka selle poolest, et ravib inimesi tablette välja kirjutamata. Suurte lubaduste tipuks on väide, et sellest hoolimata saavad kõik patsiendid, kes Veskimäe poole pöörduvad, terveks. Professori juures käivat ka paljud tuntud inimesed... Madis Veskimägi on hinnatud arst küll, aga mitte kardioloog, vaid endiselt Tõstamaa perearst. Ta ei ole ka ülikooli professor. Kindlasti ei soovita ta mingit imeravimit.„Minu nime ja fotoga reklaamitakse mulle tundmatut ravimit, mulle on antud tiitleid, mida mul ei ole,“ kirjutab Veskimägi. „Tegemist on võltsreklaamiga, identiteedi- ja fotovargusega.“ Perearst tegi avalduse ka politseile. Ta palub, et kõik, kes seda reklaami loevad, ei seostaks seda tema isikuga.Samalaadse pöördumise tegi ka perearst Karmen Joller, kes palub talle teada anda, kui mõnes reklaamis kasutatakse tema pilti ja nime. „Annan teada, et ma pole mitte kunagi osalenud mitte üheski ravimireklaamis ja ei plaani ka osaleda.“Joller kirjutab, et ka teised Eesti arstid on sama murega hädas. „Meie fotosid ja nimesid kasutatakse inimeste petmiseks. Enamasti reklaamitakse nn uhhuuravimeid, millel on „imeline toime“ ja mis on just nüüd ja ainult sulle „soodushinnaga“. Joller palub hoida pea selge. „Kui kellelgi tekib kiusatus sellist „ravimit“ osta, siis mõelge, ehk oleks selle rahaga hoopis midagi targemat teha.“Kardioloog Margus Viigimaa on varasemas intervjuus Õhtulehele öelnud, et Facebookis levib tema nimel vähemalt viis petuskeemi. „See on täiesti kontrolli alt väljunud valeinfo Facebookis.“Liikvel on ka võltsreklaamid, kus naerusuine kardiloog Rein Vahisalu soovitab mingit imeravimit vererõhu raviks ning jagab oma pikaealisuse ja hea tervise saladust. Kuid dr Vahisalu suri mullu oktoobris... Võltsreklaamides kasutatakse sageli ka sotsiaalkaitseminister Signe Riisalo nime ja pilti. Teda tutvustatakse kui veresoonte ravi ja taastamise eksperti, kellel on anne selgitada keerulisi asju lihtsalt, nii et kõik saavad sellest aru. Võltsreklaamis kirjutatakse, et Riisalo usub, et meie tervis sõltub sellest, kui puhtad on meie veenid. Ja muidugi leidub veresoonte puhastamiseks kohe ka imeravim!„Imeravimite“ müüjad soovitavad sageli tavaravimitest üldse loobuda ja osta selle asemel mingit looduslikku ravimit. Häirekellad peaksid alati hakkama lööma, kui pakkumine on liiga hea, et olla tõsi. Väga lihtne on osta näiteks HeartTonust, millel on alati 50% soodusmüük - ükskõik, millal pakkumise lehekülgedele sattuda. Ja neid lehekülgi on oi kui palju!Normaalset vererõhku lubatakse juba esimesest kasutuskorrast - rõhk normaliseeruvat kuue tunni jooksul. Ravimi tarvitamine viivat infarkti ja insuldi riski suisa nullini!HeartTonus on üks toidulisanditest, mis on Eestis kantud ebaseaduslike toidulisandite nimekirja. Toidulisanditele ei tohi omistada raviomadusi, ammugi mitte selliseid, mis on võimatud.Erakogu Vida Press STOPP! Imeravimid annavad lubadusi, mis on liiga head, et olla tõsi.SIRJE MAASIKAMÄE


Tinder tinistas rahatuksDetsembris tutvus 28aastane mees Tinderis Heleni-nimelise naisega, kes soovitas aktsiabörsil krüptorahaga kauplemist. Mees avas ka enda nimele krüptorahakotid, kuhu tegi mitmeid sissemakseid. Kannatanu avastas, et investeeritud raha enam välja võtta ei saa ning temalt nõutakse ka lisaülekandeid. Kelmusega tekitatud kahju on 41 000 eurot.OHTULEHT.EE


Sagadi parun kohtub uues juhtumis aednike, spioonide ja uhke traavligaAin Küti Sagadi paruni mõrvalugude neljas romaan «Kolme kaardi mõistatus» on muhe avang sel aastal ilmuvale kodumaisele krimikirjandusele. Ajaloolistest sündmustest inspireeritud seiklus viib lugejad 1830. aasta hiliskevadesse, kui Palmse mõisas käivad suured ettevalmistused noorema peretütre kihluspäevaks ja kuhu on kokku kutsutud kõik tähtsamad ümberkaudsed mõisnikud.
Kihluse ümber on palju sahinaid, sest piigal on kosilasi kaks ja Palmse mõisahärra otsused tütrele abikaasat valides tekitavad mitmeidki küsimusi. Keset pidumeeleolu leiab mõisas aset mõrv, ohvriks ärapõlatud kosilane, pükste sisetaskus kolm peopesasuurust nelinurkset kaardikest, millel mitmes tulbas arvud ja tähemärgid.
Kogu loo muudab kummaliseks see, et esimese hooga peetakse mõrvariks Sagadi mõisavalitsejat, kuna tapetu südamest turritab välja Sagadi relvakogust pärit pistoda ja mehi olla varem nähtud omavahel tülitsemas.
Palmses viibivas piduliste seltskonnas on ka Sagadi mõisahärra Paul von Fock ja tema sõbranna, Annikvere mõisapreili Juliana von Nottbeck, kes on varemgi koos põnevaid juhtumeid lahendanud. Seekord tuleb välja selgitada tõeline mõrvar ja ennekõike vajab tõestamist mõisavalitseja süütus.

Ain Kütt, «Kolme kaardi mõistatus. Sagadi paruni mõrvalood». FOTO: Raamat
Raamat
«Kolme kaardi mõistatus. Sagadi paruni mõrvalood»
Hea Lugu, 2023
288 lk

Kuid lisaks kuhjuvatele mõrvajuhtumitele juhtub ümbruskonnas muudki mõtlemapanevat. Sagadisse satuvad merehädalistena kaks peent aiakujundajat, kellest üks meelemärkusele tulemata sureb ja teine ei tee floksidel ja pojengidel vahet. Lisaks sahkerdab keegi ümbruskonnas võltsitud tellistega; müüki pannakse hinnaline Orlovi traavel, et väljapressijale tasuda; piirkonnas liiguvad ringi Vene ja Saksa salapolitsei esindajad; ümbruskonna mõisnike seas on nuhk ning peagi on sealkandis läbisõidule oodata Venemaa keisrit Nikolai I.
Kokkuvõttes on segadust ja möllu nii palju, et kahtlusaluste hulka võib kuuluda pea pool Rakvere kreisi (lk 199). Kuid kes on hunt lambanahas ja kes mängib topeltmängu, tuleb välja juba krimiromaani lugedes.
Kogu lugu ühe soojaga
Ain Küti muhekrimkad on veidikene nagu kaks ühes, põnevalt üles ehitatud klassikalised krimilood, millesse on näiliselt mängleva kergusega sisse põimitud ajalugu, Lääne-Virumaa mõisate eluolu kuni toonaste ühiskondlike sündmusteni. Autori eessõna annab aimu, mis toimus eelmistes romaanides ja millisest ajaloosündmusest on «Kolme kaardi mõistatus» inspireeritud.
Küti romaane lugedes mõjub mõneti pisut ehmatavalt paarsada aastat tagasi elanud tegelaste liiga tänapäevane kõnepruuk («Rõhu motiivile!» (lk 46), «See on täielik absurd, mis toimub!» (lk 66)), kuid tuleb tõdeda, et see muudab romaani loetavamaks ka krimikirjanduse sõprade nooremale põlvkonnale. Samas on karta, et vähemalt esialgu võivad nad hätta jääda mõistetega nagu tilisang (lk 74), huulepumat (lk 102) vöörmünder (lk 142) või kantsüld (lk 148), kuid tähelepanelikult lugedes selgub nendegi sõnade tähendus.
Mõningaid tähelepanekuid krimkalugeja seisukohast. On vana tõde, et alati on krimilugu märgatavamalt lihtsam lugeda, kui see on jagatud peatükkidesse, nii tekiks sündmustesse teatav selgepiirilisus ja võimalus lugemine korraks pausile panna.
«Kolme kaardi mõistatuses» oli õige keeruline leida kohta, kus selline katkestus teha. Krimkad muudavad alati võluvaks nende tegevustiku sündmuspaikade kaardid, seda ka kõnealuses romaanis, kuid illustratsiooni põhjaks olevat sajanditehõngulist maakaarti on suureks kurvastuseks ka kõva pingutuse juures väga kehv lugeda.
Ain Küti «Kolme kaardi mõistatus» on klassikaline krimilugu, millesse on näiliselt mängleva kergusega sisse põimitud ajalugu.

Lisaks oleks lugeja väga rõõmus, kui tegelased ja nende mõisad oleks kusagil romaani alguses või lõpus loendina välja toodud, sest tuvastada, kes on kes, läheb vahepeal vägagi keeruliseks; eriti kui mõisnikku kutsutakse vahepeal perenime ja siis mõisa nime järgi, ning eriti segaseks läheb asi, kui sama perenimega mõisnikke on rohkem kui üks.
Lõpp pole lõplik
Sarjast «pikemat mõtlemisainet» leidsin ka väikese seiga. Nimelt on loo lõpplahenduse üks osa plahvatav pomm. Pommi pahalaselt kätte saanud tegelane vaatab kotti ja karjatab täiest kõrist: «Kümme sekundit!» (lk 270). Jäin mõtisklema, kuidas see küll võimalik oli, sest taimer tänapäevases mõistes leiutati ikka hulk aega hiljem.
Krimkasid lugedes tekivad ikka rõõmsad äratundmised või paralleelid ajastute, autorite või juhtumite vahel, on need siis teadlikult või alateadlikult loosse sisse kirjutatud. Veidral kombel meenus «Kolme kaardi mõistatust» lugedes ülimalt peen mäng Sherlock Holmesi ja professor James Moriarty vahel, kellest viimane ilmub esile mitmes Arthur Conan Doyle’i krimijutus, kuni viimaks oma otsa leiab. Nii ongi alust arvata, et Sagadi paruni neljanda mõrvaloo peamine kurjam ilmub lagedale juba ka (mõnes) järgmises juhtumis.
Ajaloolase haridusega Ain Kütt (s 1975) on 2006. aastast RMK Sagadi mõisa muuseumijuht ning lisaks neljale Sagadi paruni mõrvaloole («Risti soldati mõistatus» (2019), «Kuldse medaljoni mõistatus» (2020), «Musta paguni mõistatus» (2021) ja «Kolme kaardi mõistatus» (2023)) kirjutanud ka arvukalt artikleid metsanduse ajaloost ning koostanud teabe- ja näitusetekste Sagadi mõisa kohta.


( : ) kivisildnik: Olen ohuks sõnavabaduse kriminaliseerimise vabaduselePäev algas eriti tülgastavalt. Kes käskis mul selles roojaseks feispukis ringi kolada? See tuleb ära lõpetada. Ühena esimestest asjadest märkasin Varro Vooglaiu postitust, pildil oli tasuline teleküsitlus, kus 1,25 okupatsiooniraha ees sai vastata küsimusele: Kas Varro Vooglaid on ohuks Eesti vabadusele?
Idiootlik küsimus. Täiesti loll. Pole mingit eesti vabadust. Ammu enam ei ole. Vabadus on loovutatud perverssele, nõmedale ja vägivaldsele sitikasööjate suurvõimule. Me pole enam ammu vaba ega iseseisev riik. 80% seadusi tuleb Brüsselist ja nende käsulaudade järgi siin siis sitsitakse, lömitatakse ja andutakse. Lisaks telefoniõigus, korruptsioon, rahapesu, sõnavabaduse kriminaliseerimise kampaania, süvariik ja elektrivalimised. Rsk.
Kui meil on üldse mingi vabadus, siis on meil vabadus sõdida globalistide oopiumisõdades, maksta kreeklaste võlgu, vabadus homoabielu elada, lastega kaubelda, vabadus elektribörsil laostuda, vabadus palgavaesuses vireleda ja nagu tõestas Kuuuurija, viimane vabadus vanadekodus nälgida ja külmetada ja buhhenvaldi luukereks kokku kuivada.
Minu jaoks võrdub see vastik vabadus välismaalaste, külakurnajate ja suurfirmade ettekirjutus täita Siberi orjalaagris metsalangetamisvabadusega või vasekaevamisvabadusega mõne sama ebameeldivas piirkonnas. Meil oli stalinismivabadus, oli stagnatsioonivabadus ja nüüd on süstimisvabaduse järgne liigsurmavabadus, elauaealühenemisvabadus ja seninägematu sündimuslanguse vabadus.
Kui see on teie jaoks vabadus, siis olen ka mina selle vabaduse vastu, olen orjakauplemisvadaduse vastu, olen ka lastekohitsemisvabaduse vastu, võõrastes sõdades suremise vabaduse vastu, igasuguste eutanaasiavabaduste vastu – olgu selleks siis sundsüstimine või näljutamise ja külmutamisega ja alandamisega enesetapule viimine.
Iga normaalne inimene peab olema kuritegevusvabaduse vastu, reetmisvabaduse vastu ja orjastamise vabaduse vastu. Mina olen vabaduste vastu, mis on ohuks Eesti riigi, rahva ja kultuuri edasikestmisele. Sündimus langes 17 000-lt niuhti 11 000 peale, me oleme rahvana suremas, me oleme otsapidi ajaloo prügikasti ja kui surma põhjuseks on lurjuste vabadused, siis tuleb teha lõpp nii kaabakatele kui nende nn vabadustele.
Kus on minu vabadus? See pole vabadus, kui kamp lurjuseid võib teha minuga mida iganes ja ma ei tohi isegi rahulolematust väljendada. Kohe vihakõne paragrahv selga ja kongi – see on ju neil raiskadel valimisprogrammides – vaenukõne. Sõnavabaduse kriminaliseerimise paragrahv, nagu väga tabavalt defineeris Varro Vooglaid.
Sinu vabadus laamendada, kommunistikalts, lõppeb seal, kus algab minu sõnavabadus jms. Ühesõnaga, Varro ei ole oma “vabaduse” vaenamise projektis üksi, mina toetan ja kindlasti toetab keegi veel, meil peab ju olema veel mõni põhiseaduslikule korrale ustav kodanik.
Samas on suur asi, et pooltel ja mõnel veel pealegi, on kupli all kõik korras. Müüdav ajakirjanik võib küsida mida iganes, talle makstakse selle eest. Tema peab korraldusi täitma, muidu ta jääb nälga, siin on isegi mingi loogika. Mis aga ajab tuhandeid inimesi maksma hr Vooglaiu demoniseerimise eest? Mis see on?
Ehk on tegu võltsinguga? Võimalik, strateegiliste kommunikaatorite ja globalistidest suhtekorraldajate, loe propaganda madude jaoks on tegu väikeste summadega. Aga võibolla ikkagi ei ole võltsing. Ehk ongi pooled inimesed kas ajupesuga lolliks tehtud või toiduahela osad ja teavad, et kui režiim kukub, siis on ka neil minek?
Igal juhul on muretsemiseks põhjust enam kui küll – kui võltsitakse üht, siis võltsitakse ka teist ja tükki kolmandatki. Kui ei võltsita, oleme rahva ja riigina samahästi kui peldikus. Võibolla on nii, et mõistlikke inimesi on küll rohkem, aga hüsteeriasse aetud propaganda ohvrid on tegusamad ja usinamad – hullul on tedagi looma jõud.
Kuid igal jampsimisel ja närususel on ka positiivne külg. Ehk aitab see dementsuse paraad mobiliseerida seadusekuulekaid, eestimeelseid ja arukaid inimesi. Käes on selline vaimunõtruse laviin ja tsunaami, et selle tuleb vastu astuda või muidu… Või muidu läheb elu veel halvemaks, hinnad veel kõrgemaks, repressioonid veel julmemaks ja möla veel lollimaks.
Ohtlik vabadusele? Varro Vooglaid on minu tagasihoidlikule eksperthinnangul kõige targem ja ausam inimene kogu maal. Ja see argumenteerimata ja lambist võetud süüdistud tõestab eelkõige seda, et süvariigi reeturid ja vere joojad näevad temas ohtu, nüüd saab riigikokku, oioioiooioioi, vaivaivaivaivaivaivai. Saabki, see on selge ja õiglane ja kasulik ja vajalik.
Stratkomm üritab midagi teha, mingigi solgiga aus inimene üle valda, paraku ei ole fakte, ei ole argumente, ei ole midagi sisulist ette heita. No ei ole. Millisel faktil põhineb väide – on ohuks vabadusele? Null fakti. Siis hakatakse suvalist solki näost välja ajama – ohuks vabadusele – esiteks pole ohuks mitte millelegi, teiseks pole enam ammu mingit vabadust ja kolmandaks te raisad valetate kogu aeg. Valetate ka nüüd, fakt.
Vaenlase vaenlane on sõber. Kui peavoolumeedia kedagi kotib, siis on ta lahe tüüp, oma jope, annan hääle. Polegi tegelikult millesegi süvenda, kui sõimavad, siis on see sisuliselt kompliment ja garantiikiri. Ilmaasjata nad ei mölise. Seega tuleb lisaks Varro Vooglaiule valida ka riigikokku Sven Sildnik, sest Sildnik toetab Vooglaidu, põhiseaduslikku korda ja tervet mõistust. Vali elu!
( : ) kivisildnik
Pärnus 18.02.2023


Moldova poliitik: me pole enam täieliku Vene energiakontrolli all   Me asume maailmade piiril ja me peame valima, kas tahame kuuluda vabasse maailma või mitte, ütles Moldova asepeaminister Dumitru Alaiba intervjuus rahvusringhäälingule.    Palju õnne uue valitsuse ametisseastumise puhul! Miks te üldse valitsust vahetasite? Partei on sama, vahetus üksnes neli ministrit, see tundub nagu poliitiline trikk rahulolematuse maandamiseks.  Tänan! Meie maa jaoks on praegu vastutusrikas ja otsustav aeg. Me tahtsime olla nii efektiivsed kui võimalik ja nii kiired kui võimalik. See võib vastata osaliselt teie küsimusele. Ma kuulusin ka eelmisesse valitsusse, mis pidi tegelema paljude kriisidega inflatsioonist energiakriisini, alustasime koroonast, kohe meie piiri taga käib sõda, sellele olid majanduslikud tagajärjed, me pidime vastu võtma tohutu põgenike hulga. Eelmine peaminister otsustas tagasi astuda ja president Maia Sandu nimetas uue kandidaadi, kes nimetati ametisse eile. Nad mõlemad on suurepärased inimesed ja väga kompetentsed. See on hea Moldovale, me ei kaldu kursist kõrvale, me oleme veelgi otsustavamad, efektiivsemad ja kiiremad.  Mis ikkagi muutub?  Eelmine valitsus vannutati ametisse peaaegu kaks aastat tagasi. Siis oli teistsugune olukord. Keegi meist, keegi maailmas ei arvanud, et algab veriseim sõda pärast teist maailmasõda. Me pidime ümber seadma mõningaid prioriteete, tegevusi ja poliitikat, et tagada julgeolek ja et tagada vähemalt suhteline rahu ja stabiilsus meie ühiskonnas. Inimesed on ärevil ja nad näevad, mis leiab aset vaid mõned sajad kilomeetrid meist idas. Eelmise aasta 24. veebruaril ärkasime me üles plahvatuste kõma peale, see kõik on meile nii lähedal.  Kaks uudist tulid samal ajal – valitsusevahetus ja teated murest julgeolekuolukorra pärast. Kas need  asjad olid omavahel seotud või mitte?  Paljudes arvamustes pandi need kokku, ma ei ütleks, et nad on ilmtingimata seotud. Ma arvan, et on oluline olla avatud oma inimeste suhtes julgeolekuriskidest praegusel ajal ja koheselt neist teada anda. Selline proaktiivne kommunikatsioon vähendab igasuguste provokatsioonide võimalusi.  See ei ole küll otseselt teie teema, aga milline on valitsuse üldine hinnang praegu julgeolekuolukorrale?  Oht Moldova stabiilsusele ja julgeolekule on alates 24. veebruarist pidevalt olemas olnud. Nagu Balti riikides tunneme meie siin, et me võime olla järgmised. Meie julgeolek sõltub otseselt olukorrast lahinguväljal ja sellest, kuidas vapper Ukraina armee oma maad kaitseb. Selle nädala USA hinnang langeb kokku meie hinnanguga, et praegu ei ole Moldova otseselt sõjalises ohus. Samas on tegu komplitseeritud olukorraga ja me kõik Euroopas oleme hübriidsõjas. See tähendab teatud riske.  Nii et katsed siinset olukorda destabiliseerida ei ole välistatud?  Jah, muidugi mitte. Me oleme seda näinud kogu aeg, aga eriti alates sõja algusest näeme me seda kuidas venemeelne opositsioon või oligarhid, kelle me mõned aastad tagasi võimult lükkasime, püüavad Moldovat seestpoolt destabiliseerida. Me näeme kõiki neid juhtumeid. Me ei saa vaadelda Venemaa tegevus Moldovas eraldi kõigest muust, tuleb panna see konteksti, suumida veidi välja ja vaadata nende plaane lahinguväljal ja et teatud maamärkideni jõudmisel seal, peaksid Moldovas teatud asjad juhtuma. Selle poole nad püüavad. Kõik sõltub olukorrast lahinguväljal, õnneks võitleb Ukraina meie kõigi eest.  Millist survet olete Venemaa poolt tundnud? See on olnud ka majanduslik.  Kõigepealt on see muidugi energia. See on põhiline asi, milles me jätkuvalt sõltume Venemaast. Majanduslikult on Moldova teinud läbi tohutu muutuse viimase 15 aasta jooksul. Siis käis 70 protsenti meie kaubandusest Venemaa ja Sõltumatute Riikide Ühendusega, siis nüüd on vastupidi, üle 60 protsendi kaubandusest käib Euroopa Liiduga. See tohutu muutus on leidnud aset vaid 15 aasta jooksul. See teeb meid ka majanduslikult vastupidavamaks ja turvalisemaks. Energia osas on veel palju teha, sellepärast on uues valitsuses ühe muutusena ka energiaministeerium et praeguste väljakutsetega hakkama saada ja energiaküsimusi paremini juhtida.  Moldova on olnud täielikult sõltuvad Vene gaasist, aga see on nüüd muutumas, kas torujuhe Rumeeniaga töötab juba?  Me oleme alati olnud sõltuvad Vene gaasist. Kuni viimase aastani oli Moldova ilmselt ainus riik Euroopas, mille gaasivarustus sõltus Venemaast 100 protsenti, see on tohutu haavatavus. Aga veel enam, ka 80 protsenti meie elektrist toodeti vene gaasist. Nii et me olime täielikult Venemaa kontrolli all energia osas. Aga see ei ole enam nii. Me oleme oma energiaallikaid märkimisväärselt mitmekesistanud. Rahulikel aegadel – ja keegi ei arvanud, et selline sõjataktika oleks võimalik, kus pommitatakse tsiviiltaristut selleks et jätta elektrita lasteaiad, haiglad ja kodud – oleks Ukrainal rohkem kui piisavalt elektrit, et varustada ka meid. Meil on elektriühendused Rumeeniaga ja me tegutseme nende tugevdamise nimel. Gaasi osas ostsime me eelmisel aastal esmakordselt gaasi mujalt kui Gazpromilt, meil on gaasiühendused riigi põhjaosas. Esimest korda ajaloos varusime me gaasi hoidlatesse ja me kasutame nüüd seda, nii et me ei osta praegu Gazpromi gaasi. Kaks aastat veel ja see saab olema energia osas täiesti teistsugune riik. Ma olen selles täiesti kindel.  Kuidas Venemaa energiat kasutas, vähendas tarneid?  Nad vähendasid tarneid, nad manipuleerisid hinnaga, mille tõttu kannatas kogu Euroopa. See on hübriidsõda. Ma arvan, et 24. veebruaril oli plaan selline, et kõik hakkavad muretsema rohkem gaasi ja vähem Ukraina pärast. See plaan kukkus õnneks läbi ja ma olen uhke selle maailmajao üle ja selle solidaarsuse üle.  Hinnad on oluliselt tõusnud, kuidas Moldova inimesed hakkama saavad?  See on väga raske. Moldova on üks vaesemaid riike Euroopas. Hinnad on tõusnud ja see mõjutab kõige rohkem meie kõige vaesemaid inimesi. Me oleme suunanud sinna rekordsuuri toetusi ka meie partneritelt ja riigieelarvest, et aidata inimestel maksta tõusnud energiaarveid. Aga ma arvan, et me kõik nõustume, et ei ole paremaid lahendusi, kui probleemi peapõhjusega tegelemine, ehk võitlemine vaesuse vastu, elukvaliteedi tõstmine ja töökohtade ning jõukuse loomine.  Millised toetusmeetmed teil on?  Laias laastus maksavad inimesed sel aastal seitse korda kõrgemat hinda gaasi eest ja neli korda kõrgemat hinda elektri eest. Mis puudutab gaasi, siis valitsus hüvitab pool sellest. Me teeme seda solidaarsusest, aga ka majanduslikel kaalutlustel, sest Moldova on väga vaene riik ja me ei saa lasta poolel oma riigist pankrotti minna ja kulutada kogu oma sissetulek küttele, see ei ole inimlik.  Kui oluline on praegu Euroopa Liidu toetus?  See on ülioluline. Moldova ei elaks seda rasket aega ilma meie partnerite abita üle. Euroopa Liit, USA ja kõik meie liitlased, me kõik saame aru Moldovas rahu ja stabiilsuse hoidmise tähtsusest ja me oleme selle eest väga tänulikud.  Saate seda abi kuidagi kirjeldada?  Alates riigieelarvest kuni majanduse ja energiavajaduste rahastamiseni, ma rääkisin energia hinnatõusu hüvitistest, see toimub osalt Euroopa Liidu fondide toel. Rumeenia abi oleme me tundnud väga otsesel moel. Kõige raskemal ajal, kui meil nappis elektrit ja gaasi, tuli Rumeenia appi. Sõja alguses muutus Moldova praktiliselt isoleerituks kaubanduslikult, sest meie peamine kanal oli Odessa sadam. Praegu on Moldova ülejäänud maailmaga ühendatud viie piiripunkti kaudu Rumeeniaga. Rumeenia võimud on meile palju abi pakkunud.  Kui oluline Moldovale on Euroopa Liidu tuleviku väljavaade?  Ülioluline. Meie president on öelnud, et meie eesmärk on saada Euroopa Liidu liikmeks 2030. aastaks ja see tähtaeg ei muutu.  Mitte kõik inimesed Moldovas ei jaga sama vaadet Euroopa Liidu tulevikust. Kas te ei karda, et mõne aasta pärast tuleb võimule järgmine valitsus, mis muudab kurssi?  Meie ühiskond peab seda debatti pidama. On inimesi ja neid jääb alati, kes ei toeta muutusi, sest see tähendab ka ebakindlust. Samal ajal on meie kohus tegutseda nii kiiresti kui võimalik ja muuta nende elusid paremuse suunas, et nad mõistaksid mida Euroopa tähendab. See on rahu, demokraatia ja jõukus. See on väga oluline. Me asume maailmade piiril ja me peame valima, kummal poolel me tahame olla. Kas tahame kuuluda vabasse maailma, kus on rahu, jõukus ja demokraatia, nagu ma ütlesin, või tahame me kuuluda mittevabasse maailma koos korruptsiooni, diktatuuri ja inimväärikuse puudumisega. See valik on üha selgemaks saanud ja valdav enamus inimestest aasta-aastalt üha enam mõistab tsiviliseeritud maailmaks olemise eeliseid.  Kas sõda on ka muutnud suhtumisi?  Ma ütleksin, et jah. Mul ei ole selle kohta küll andmeid ega uuringuid, aga me tunneme meeleolu muutust ühiskonnas. Me tunneme täielikku toetust Ukrainale ja ka mõttele Euroopa Liidust, mis on meile hea, on selgemaks saanud, mis on hea ja mis on halb.  Kuidas Eesti saab aidata või on meil juba olnud edukaid ühisprojekte?  Eesti on meie kõrval ja me tunneme seda. On mitmeid projekte. Minu ministeeriumi alla kuulub digitaliseerumise teema, meil on koostöö Eesti ekspertidega küberturvalisuse vallas. Eesti tähendab kullastandardit digiüleminekul, me tahame seda eeskuju järgida. Kus me saaksime koostööd suurendada on kaubandus ja investeeringud, meie kaubavahetusel on suur potentsiaal, mis on seni kasutamata. Eesti ettevõtjad võiksid olla Moldova suhtes uudishimulikumad. See on riik, mille majandus hakkab kasvama ja hakkab kasvama väga kiiresti saabuval kümnendil. Samas valitseb siin suhteline stabiilsus võrreldes sellega, mis toimub Ukrainas. On aeg vaadata Moldovale tähelepanelikumalt.  Meil Eestis on hea meel ka selle üle, et Moldova valitsuses on minister, kes räägib ehk isegi natukene eesti keelt.   Ma räägin eesti keelt natukene (eesti keeles – toim.). Ma saan suuremast osast aru, minu kaks last räägivad eesti keelt, meil on Moldova-Eesti segapere, me räägime kodus rumeenia ja eesti keelt ja ma saan aru paljust.    					Toimetaja:  Mari Peegel


Palga tõstmine kaitseks vaesuse eest tuhandeid järvamaalasiKäesoleval aastal peab igakuiselt 725 eurose alampalgaga ära elama ligikaudu 100 tuhat eestlast, sealhulgas tuhanded järvamaalased, kes samuti seisavad silmitsi hinna- ja intressitõusuga. Hinna- ja intressitõus, mis pole kuidagi säästnud Järvamaad, kuid kus ka keskmine palk jääb riigi keskmisele sadu eurosid alla, Harjumaast rääkimata. Sellepärast polegi valimiste eel mõtet rääkida Eesti päästmisest pagulaste või muude tontide eest, kuniks puudub plaan, kuidas omaenda rahva hakkamasaamine tagada.Küllap on vähe tänases Eestis neid perekondi, kelle elatustase on nii kõrge, et viimase aasta hinna- ja intressitõusud nende toimetulekut üldse pole mõjutanud. Kõige valusamalt löövad sellised kriisid aga just väiksema sissetulekuga inimesi – noori peresid, pensionäre, üksikvanemaid. Alampalka teenib pea 15% Eesti töötajatest – kümned tuhanded inimesed teenindus- ja tootmissektoris, aga ka haridus- ja sotsiaalvaldkonnas. Kui tahame päriselt kaitsta inimeste toimetulekut tänases kriisis, peaksime alustama just alampalga tõstmisest, sest nii aitame kõige haavatavamaid, kuid kaudselt mõjutab see ka kõrgema palga saajaid.
Näiteks sotsiaaldemokraatide programmis seatud eesmärk tõsta alumise otsa palgad 1200 euroni puudutaks rohkem, kui 100 tuhandet töötajat üle Eesti. Me räägime hooldustöötajatest, abiõpetajatest lasteaedades ja koolides, müüjatest, koristajatest ja teistest teenindussektori töötajatest, kes peavad tänaseni toime tulema ligi 1000.- eurose kuusissetulekuga. On erakondi, kes lubavad, et hinnatõusus saab tagasi pöörata läbi kunstlike soodustuste – olgu selleks siis odav elekter ja kütus või toiduainete käibemaksu langetamine. Isegi kui ajutiselt võiks sellistest kunstlikest meedetest mingit abi olla, siis pikas perspektiivis see meie probleeme ei lahenda. Ainult kõrgem palk saab päriselt meie inimesi tänases hinnatõusus aidata.
Alampalga tõstmine aitab suures plaanis vähendada ebavõrdsust, palgavaesust, aga ka laste suhtelist vaesusriski. Samas on oluline rõhutada, et alampalga tõstmine ei mõjuta ainult selle saajate sissetulekuid, vaid suuremas pildis kergitab palkasid ka kõrgematel palgatasemetel. Eriti oluline on inimeste sissetulekute kasvatamine just maapiirkondades, sest nii kasvab ka omavalitsuste maksutulu ning see aitab tagada, et ka väiksemates linnades ja asulates jääks püsima kohalikud koolid, lasteaiad, rahvamajad ja seltsielu.
Loomulikult kaasneks alampalga ennaktempos tõstmisega paljudele ettevõtetele ka kõrgemad tööjõukulud, mistõttu tuleb kindlasti tagada, et ettevõtted poleks sunnitud koondama. Töökohad peavad säilima. Selleks toetab alampalga tõstmise eesmärki ka skeem, mis hädas ettevõtteid üleminekuajal toetaks, eeskätt just maapiirkondades, kus iga töökoht on kulla hinnaga. Muidugi ei saa regionaalpoliitikat jätkata eesmärgiga „proovime hoida, seda mida on,“ sest juba ongi nii vähe.
Väikelinnad ja maapiirkonnad on sattunud nõiaringi, kus töökohti ei teki, sest pole võtta töötajaid. Töötajaid pole võtta, sest inimestel pole kuskil elada ega kooli, kuhu oma last panna. Sellepärast ongi kiirkorras vaja pidurdada ääremaastumist ning kõikides investeeringutes peab riik lähtuma regionaalarengust ühe prioriteedina. Me ei saa lubada omavalitsustel tänastes kriisides laostuda ning kohalikel külamajadel, raamatukogudel ja koolidel oma uksi sulgeda. Kui inimesed on juba kord läinud, siis tagasi neid tuua on palju raskem.
Paremerakondade nähtamatu käsi on juba aastakümneid soosinud ääremaastumist, kus inimesed, töökohad ja lapsed-noored liiguvad suurematesse linnadesse, teenused koos nendega. Kui tahame neid protsesse tagasi pöörata, tuleb hakata tegema julgeid otsuseid. Näiteks soovivad sotsiaaldemokraadid investeerida 500 miljonit eurot selleks, et luua maapiirkondadesse 15 tuhat tasuvat töökohta ning luua ka vajaliku investeerimisplaani ja maksuerisused, mis meelitaks ettevõtteid just maapiirkondadesse ja väiksematesse asulatesse. Elamispinna probleemi leevendamiseks juba taaskäivitasime üürimajade ehitamise programmi, kuid pärast valimisi sooviksime üürimajade programmi rahastust suurendada nii, et üle riigi rajataks 5000 kaasaegset, mugavat ja taskukohast üürikorterit, eeskätt just väikelinnades ja maapiirkondades.
Käesolev kriis lööb taaskord eriti valusalt keskmise ja väiksema sissetulekuga inimesi ning ka omavalitsusi. Eelseisvatel valimistel ongi üheks eksistentsiaalseks küsimuseks: millise rahva ja riigina me sellest majandussurutisest välja tuleme? Kas riik on oma elanikele olemas ja suudab tagada nende toimetuleku ja heaolu? Kas ettevõtted meie maapiirkondades suudavad ellu jääda või saab praegusest kriisist lõplik „kabelimats“ paljudele väiksematele omavalitsustele ning sealt pühitakse viimasedki töökohad ja teenused? Õhuke riik on olnud heade aegade riik, aga praeguses kriisis on tarvis tugevat ja tegusat riiki, mis tagaks inimeste toimetuleku ja töökohad ning aitaks elul taas edeneda ka maapiirkondades ja väiksemates linnades.


Narva tänavanimede ümber käib usuvõitlusNarvas käib võitlus Eestile lojaalsete ja selle vastaste vahel, kirjutab riigihalduse minister ja naiskodukaitsja Riina Solman (Isamaa).Narva linnavolikogult ootas ühiskond sel nädalal Eesti taasokupeerimisest osa võtnud punaarmeelaste nime kandvate tänavate ümbernimetamist, kuid Narva linnavolikogus algas järjekordne poliitiline kriis, milles linnavalitsus pidas mõistlikuks eelnõu tagasi võtta. Linnapea Katri Raigi juhitud ja küllaltki tasakaalustatud Eesti-suunalisele poliitikale on saanud hoogu kaikaid kodarasse loopida eelmistel kohalikel valimistel kaotanud keskerakondlased, kes seni aastakümneid korruptsioonilõhnases linnavalitsuses oma asju süüdimatult vene keeles ajasid.
Praegune riigipoolne surve eesti keele kui riigikeele kehtestamiseks, Eesti riiki ja eestlasi halvustavate vääritute monumentide ärakoristamine ning Eesti vastu võidelnud isikute või lihtsalt totrate tänavanimede muutmine on osutunud seni nn Vene maailma ideoloogilises ajupesus elavate paljude linnavolinike jaoks pühaduse kallale minekuks. Paistab, et läheb aega, mil nii Venemaalt Eestisse elama asunud vanemate käest kui ka koolis õpitud ajalootundides ning Vene telekanalite propaganda tulemusel kujundatud uskumused ja hoiakud demokraatlikule riigile kohaseks muutuvad.
Hoolimata ka kohenimekomisjoni esitatud arhiivitõendite põhjalikest õienditest ei soovi volinikud oma arusaamu muuta, nõudes ajaloolastelt uusi põhjendusi, nagu võiks need olla järgmisel korral teistsugused. Kurvastusega näeme, et lisaks on alanud suure ja punase usuvõitluse kaasnähtena seniste linnavolikogu juhtide mahavõtmine. Seega ei ole küsimuse all vähesed tänavanimed, vaid võitlus käib Eestile lojaalsete ja selle vastaste vahel. Usk ei ole siin ilmas selgelt mõõdetav, siia alla kuulub otsapidi nii ideoloogia (nt NSV Liidu kommunism) kui ilmselt ka fanatism, ja on arusaadav, et usuvahetust võivad mõjutada ka sobivalt sokutatud juudaseeklid või soe töökoht.
Meil tuleb aru saada, et Narva linnavolikogu, mille valijatest oli umbes pool Vene kodakondsusega, ei saagi tõhusalt ja eestimeelselt tegutseda. Just seetõttu ongi riigikogu delegeerinud siin viimse instantsi otsustamise valitsusele. Küll aga tekitab Narva käitumine järjest suurema vajaduse võtta ära valimisõigus Eesti-vastastelt võõra passiga tegelastelt.


Lauri Läänemets: EKRE rahvusmustriga Kremli käpikud ei tohi saada riigivõimu juurdePeale seda, kui EKRE esimest korda valitsusse sai, tekkis ühiskonnas nende väljaütlemiste vastu teatav ohtlik taluvus, kirjutab Sotsiaaldemokraatliku Erakonna esimees Lauri Läänemets.
Varsti täitub aasta Venemaa agressiooni algusest Ukraina vastu, aga samal ajal kui Politico kajastab Putini kokana tuntud Wagneri juhi Prigožini katseid sekkuda EKRE kaudu Eesti poliitikasse, nimetab EKRE juht kaitseväe juhte kahjuriteks. See kinnitab, et EKRE muutumine parketikõlbulikumaks on soovmõtlemine. Parketil nad paratamatult on, aga pinde lendab ja toa nurgast tuleb paha lõhna. Kodukootud Kremli käpikute täitevvõimust eemal hoidmine on nende valimiste järel kõigi Eesti erakondade ühine vastutus. Ja mitte enam pelgalt moraalne vaid otseselt julgeolekust ja riigi huvidest tulenev.
Pärast seda kui Jüri Ratas tõi pärast 2019. aasta valimisi EKRE valitsusse tekkis ühiskonnas teatav taluvus EKRE väljaütlemiste suhtes – puudutagu see siis naisi, vähemusi või meie julgeolekut ja liitlassuhteid. See taluvus on aga ülimalt ohtlik, sest valetame endale öeldes, et EKRE juhtide ja liikmete sõnavõtud on lihtsalt „süütu populism“ ning keele- ja mõttevääratused. Kui vaatame laiemalt Euroopa parempopulistlikke erakondi siis näeme, et Prantsusmaast ja Itaaliast Ungari ja Eestini taovad parempopulistlikud jõud tihti Kremli trummi ja serveerivad rahvuslikus kastmes Prigožini ja teiste Kremli mõjuagentide narratiive.
EKRE eelmise juhi Mart Helme flirt Venemaa väärtusruumi ja autoritaarse riigi põhimõtetega ei tule kellelegi uudisena. Oleme näinud videoid, kuidas endine EKRE juht ja Eesti Vabariigi siseminister Jüri Ratase valitsuses kirjeldab Eestit „kirbukakana“ suure ja võimsa Venemaa kõrval või leiab, et Eesti peaks oma välispoliitikas võtma eeskujuks Orbani juhitud Ungari. EKRE juht võib ju olla vahetunud – värskem nägu, kuid sama kubermangukool, mida kinnitavad Martin Helme seisukohad Eesti julgeolekupoliitika, Ukraina sõja ning meie kõrgemate sõjaväejuhtide osas.
Pole küsimust, et EKRE Kremli-kuramaaž tuleb üheselt hukka mõista, kuid hukkamõistust üksi ei piisa. Esiteks peavad Eestit täna juhtivad erakonnad tegema selgeid samme, et välistada igasugune Venemaa sekkumine Eesti poliitikasse. Kreml on suutnud oma mõjutustegevusega mürgitada maailma võimsaimate riikide sisepoliitikat – Brexit, kollavestide märatsemised Prantsusmaal, Trump ja mäss kapitooliumil, kõiki neid sündmusi on mingil määral seostatud Kremli infooperatsioonidega.
Martin Helme viitas Delfi peaministri „Tööintervjuus“ möödunud nädalal, et „EKRE-lt võidakse valimised varastada“. Kõlab tuttavalt? Kui vaadata neid väljaütlemisi tervikuna ja sõnumeid, mida EKRE oma kanalite kaudu valijatesse sisendab alustades Venemaa väärtusruumi ülistamisest lõpetades umbusu külvamisega meie oma õigusriigi vastu, oleks naiivne arvata, et tegu on lihtsalt valimiskampaaniaga. See ongi päriselt EKRE nägu.
Et nägu ei saaks olema tegu, on vaja teha kaks konkreetset sammu: esiteks tuleb koheselt edasi liikuda erakondade rahastamise järelevalve komisjoni volituste laiendamisega. Ma loodan, et Politico artikkel oli äratuskellaks ka meie koalitsioonipartneritele, et praegu pole aeg, mil tehniliste nüansside üle kembelda.
Mäletatavasti soovis 2019-2020 aastatel Jüri Ratase valitsus EKRE eestvedamisel erakondade rahastamise järelevalve komisjoni üldse laiali saata. Tea küll miks? ERJK-le on kiiremas korras vaja võimaldada täiendavad tööriistad erakondade rahastajate ja nende tausta kontrollimiseks – see on väga otseselt meie julgeoleku küsimus. Me ei räägi enam pelgalt siseriikliku mõjuga korruptsioonist vaid sellest, et vaenulikud võõrriigid otsivad võimalusi erakondade kaudu meie poliitikat ja seeläbi ka julgeolekut ja omariiklust õõnestada.
Teiseks: valimised on loetud nädalate pärast ja siis hakatakse moodustama uut koalitsiooni. Tänase info valguses on selge, et erinevalt 2019. aasta valimistest pole mõne erakonna valmisolek võimu nimel EKRE-ga koalitsiooni moodustama enam pelgalt moraalne küsimus. EKRE toomine täitevvõimu juurde
oleks otsene oht meie liitlassuhetele ja sisejulgeolekule ning iga erakond, kes sellele kaasa aitab, on selles kaasosaline. Igal erakonnal on valimiste eel võimalus selgelt välistada koalitsioon EKRE-ga ning valijatel langetada oma otsus lähtuvalt sellest. Ning igal valijal on võimalus sellest lähtuvalt oma valik teha.